30 C. W. BLOMSTRAND, 



i luften rödgul sandstensartad bergart, dels en mörkgrå mergelskiffer. I denna lerskiffer 

 träffades ytterst sparsamt fördelade petrefakter, som det tycktes, nästan uteslutande frag- 

 menter af fiskar. 



Ofvanpå lerskiffern, som vid öfvergången är rubbad och krumböjd, vidtager en egen- 

 domlig, grön bergart, ett slags sandsten, oregelbundet splittrig och, utan spår af skiktning 

 och organiska lemningar, ej olik en plutonisk bergart. Den träffades också anstående när- 

 mare fjorden, i elfven från eller bortom 5 (se kartan), och måste således förekomma på ömse 

 sidor om stenkolen. Dess förekomst är af intresse, såsom sannolikt antydande Grå Hooks- 

 bildningens nära sammanhang med den ifrågavarande. Den tillsammans med den röda sand- 

 stenen i vestra Vide Bays-kedjan i massa uppträdande gröna bergarten öfverensstämmer 

 fullkomligt med den här funna, så att stuffer från båda ställena omöjligen kunna åtskil- 

 jas från hvarandra. Redan första gången, jag hade tillfälle att iakttaga densamma (vid 

 Rysshuset, i närheten af Midterhuken), anmärktes svårigheten att afgöra, huruvida den 

 snarast skulle anses såsom en verklig sedimentär sandsten eller ett slags grönsten, hvar- 

 till den omisskännligen syntes bilda ett slags naturlig öfvergång. Hvad det intensivt grön- 

 färgande mineralet deri egentligen är, torde måhända bäst kunna mikroskopiskt undersökas. 



Den gröna bergarten, som utefter en sträcka utgör det fasta underlaget för glacie- 

 ren sjelf, följer elfbrädden, tills isen vidtager på båda sidor och omöjliggör all vidare 

 undersökning. Det med detsamma vidtagande egentliga fjellet består till sin nedre del 

 af kalk, som, späckad med kiselkonkretioner, visar sig i fast klyft vid omkring 300 fots 

 höjd utskjutande ur det annars hela fjellsidan betäckande stenraset. öfra delen af fjellet 

 såväl som dess fortsättning längre inåt utgöres af den vanliga kristalliniska kiselskiffern, 

 hvilken alltså liksom kalken på båda sidor omsluter de stenkolsförande lagren. 



Tyvärr sökte jag förgäfves återfinna den omedelbara öfvergången mellan sandstenen 

 på låglandet och kalken i de högre fjellen, så att jag ej tilltror mig att med absolut viss- 

 het afgöra lagringsförhållandena dem emellan. Att sandstenen ligger öfver den å kust- 

 klipporna anstående kalken, är intet tvifvel underkastadt. Det djupa raset på fjellsidorna, 

 såväl som i knappast mindre grad i det tillstötande låglandet, gjorde deremot i de flesta 

 fall det fasta berget helt och hållet oåtkomligt, der sandstenens läge i förhållande till 

 kalken på dess södra sida annars med säkerket skulle gifvit sig tillkänna, och på de få 

 ställen, der glacierelfvarne på öfvergången lagt skikterna bara, träffades alltid närmast intill 

 kalken otydligt lagrade nästen massformiga bergarter, vare sig såsom i nyss anförda fall 

 i närheten af den anstående stenkolsflötsen grön sandsten, eller på en annan punkt i vin- 

 keln mellan första och andra glacieren den flintartade, splittriga qvartziten. Af gemen- 

 samheten i strykning och fall (med den rådande riktningen åt nord och vest) kunde sy- 

 nas sannolikt, att kalken inåt landet var öfverlagrad sandstenen, liksom denna i sin ordning 

 kalken långs kusten. Men då det skulle alltför mycket strida mot all förut vunnen geo- 

 logisk erfarenhet, att, såsom deraf skulle blifva en naturlig följd, förutsätta ett löfträds 

 förande skikt såsom äldre än bergkalken, måste man väl antaga, det sandstenen verkligen 

 ligger öfver kalken åt båda sidor och att öfverensstämmelsen i strykning och fall är an- 

 tingen endast skenbar eller beror på helt och hållet tillfälliga orsaker. 



De i sandstenen förekommande växtlemningarne utgöras nästan uteslutande af långa 

 blad eller stänglar. Tydliga blad af tvenne olika arter träffades, af hvilka det ena, som 

 har greniga nerver, tydligen måste hafva tillhört ett löfträd. 



