SPETSEERGEXS G. 



37 



Parti af strandklipporna vid restra stranden af Green Harbonr. 



galunda alltid voro omedelbart tillgängliga. Man hade det bästa tillfälle att iakttaga stup- 

 ningen af lagren, som tydligen varit utsatta för våldsamma rubbningar; ifrån den förut 

 uppgifna af omkring 40 — 45 allt mera närmande sig vertikallinien eller här och der till 

 och med öfverspringande denna och med fallet tvärbrant hi ter, än med skikterna tyd- 

 ligt vridna och bågböjda. Den w 

 anförda hvita sandstenens upprätta 

 -illninor var således ingalunda i strid 

 med förhållandena i de öfver- och 

 underliggande lagren. Om skikter- 

 nas omkastning torde medföljande 

 teckning gifva den bästa föreställ- 

 ning. Den är tagen straxt öster om 

 ifrågavarande sandstensbädd och vi- 

 sar lagrens ställning i ett parti af 

 den hårda växt- och kulförande l 

 skiffern, der den bildar de mot sjön 

 brant afskurna. yttersta strandklip- 

 porna. 

 Det torde knappt vara att betvifla. att alla dessa öfver qvartziten lagrade, mer och 

 mindre starkt emot öster stupande sandstens- och lerskifferbäddar tillhöra en och samma 

 bildning, uppgående, som det syntes, till en sammanlagd mägtighet af omkring 2000 — 

 2300 fot. Att de å andra sidan äro fullkomligt identiska med de på motsatta fjordstran- 

 den, till ungefär samma vertikala höjd öfver hafvet efterhand uppstigande horisontala af- 

 lagringarne, kan ännu mindre vara tvifvel underkasta' .närs de petrografiska 



karaktererna vid frågan om bergsbildningar, som omedelbart tillstöta hvarandra, få i någon 

 mån afses. Vi möta således här en ny anledning till en fjordklyftas bildning, väsendtligen 

 afvikande ifrån den i det t g nde för Kors-EL m sannolik antydda. Lagren stu- 



pade der nästan tvärbrant åt motsatta väderstreck, under det de i Green Harbour | 

 sidan bibehållit sitt ursprungligen horisontala läge, på den andra deremot ställt sig till en 

 del fullkomligt vinkelrätt mot horisonten. Det kan svårligen tänkas hafva skett på annat 

 sätt. än att en ensidigt vesterifran uppåt tryckande kraft på en gång upplyftat och sam- 

 manpressat skikterna. tills de slutligen på en punkt, der den nuvarande fjorden befinner 

 sig. tvärt afslitits och med detsamma de störande orsakerna längr^ - <t upphört att göra 

 sig mera märkbart gällande. 



A andra sidan torde med skäl kunna antagas, att de våldsamma rubbningar, som 

 sålunda egt rum. inträffat i en långt atlägsen period och samtidigt bestämt såväl qvartzi- 

 tens som de deröfver lagrade sandstenarnes och lerskiffrarnes närvarande läge. Redan i 

 det föregående är antydd den för bådadera, qvartziten såväl som de relativt yngre bild- 

 ningarne, omisskännliga gemensamheten i strykning och fall. Samma starka kastningar, 

 samma vridna och bugtade lager, som t. ex. den blåa lerskiffern så tydligt företer, åter- 

 finnas i endast större skala upprepade i de höga qvartzitljellen längre vesterut. Att för 

 öfrigt den verksamma kraften varit vida mäertiirare. än att dess verkningar skulle kunna 

 förklaras som en följd af t. ex den anförda dioritbankens utbrott, synes ligga i öppen 

 dag. Sannolikt hade äfven dioriten intagit sin närvarande plats, innan den stora rubb- 



