SPETSBERGENS GEOGNOSI. 39 



På andra sidan dalsträckningen närmare mot fjordens mynning fanns ett egendom- 

 ligt, löst skikt af omkring sex tums mägtighet, inbäddadt mellan lager af en särdeles hård 

 och tät sandsten, bestående, som det vid flygtigt påseende syntes, af en något hårdnad, 

 vanlig blålera. Vid noggrannare undersökning visade sig lätt, att den i hela sin massa 

 var genomträngd af fina metallglänsande partiklar. Det är utan fråga i hög grad anmärk- 

 ningsvärd^ att leran efter verkställd chemisk analys till omkring 38 procent utgjordes af 

 ren svafvelkis. Att det ytterst fint fördelade mineralet, sorn i en otänkbart lång tid varit 

 utsatt för luft och fuktighet, ej visade minsta spår till den under sådana förhållanden lätt 

 inträffande vittrings- eller förrostnings-processen, är onekligen svårt att förklara. En del 

 petrefakter af bivalver, som i den hårda sandstenen i närheten träffades, utgjordes för 

 öfrigt äfvenledes af svafvelkis. 



Långs stranden af sjelfva Isfjorden mellan Green Harbour och Coal Bay sänka sig 

 de närmast liggande fjellsträckningarne till jemförelsevis obetydlig höjd. Klipporna långs 

 stranden utgöras hufvudsakligen af den från Green Harbour bekanta, oregelbundet splitt- 

 riga, mörka skifferarten, omvexlande med sandsten af underordnad betydelse. Läget är 

 fortfarande så godt som fullkomligt horisontalt. Endast på längre sträckningar kan man 

 urskilja svaga båglinier. 



Åfven från det inre af Coal Bay inskjuta breda dalgångar inåt landet. I de högre 

 fjellen uppträda mägtiga lager af en grå, glimmerrik sandsten, ofta med inneslutna, rund- 

 slipade fragmenter af en svart bergart jemte den vanliga qvartzen. 



Mellan Coal Bay och Advent Bay längs fjordstranden resa sig fjellen till en betydlig 

 höjd (omkring 2000 fot) omedelbart intill fjordstranden, hvaröfver de till en del fullkom- 

 ligt lodrätt nedstupa. En ovanligt hård och tät sandsten är den rådande bergarten. Som 

 vanligt glimmerförande utmärkes den äfven af här och der insprängda korn af svafvel- och 

 arsenikkis, hvilka sannolikt torde hafva gifvit anledningen till den bland Spetsbergsfararne 

 gängse sägnen, att fogelfjellen härstädes (att foglarne utsökt dessa vilda och otillgängliga 

 klippor till sina regelbundna häckplatser, är lätt förklarligt) skulle vara särskilt märkvär- 

 diga för sin rikedom på kopparmalm, en uppgift, hvarmed, såsom naturligt är, åtskil- 

 liga mer och mindre äfventyrliga berättelser nära sammanhänga. Att den är fullkom- 

 ligt osannolik, torde knappt behöfva nämnas. I förbigående må endast anmärkas, att 

 om någonstädes kopparmalm skall vara på Spetsbergen att söka med någon utsigt 

 till framgång, måste det vara i den mörka hornblendeskiffern på östra stranden af 

 Vide Bay. 



Mot den östra sänkningen af de höga fogelfjellen ej långt ifrån mynningen af ett 

 mindre dalföre, som här inskjuter söderut (omkring en half mil söder om Advent Bay) 

 trädde den lodrätt stupande sandstensklippan, fullkomligt blottad och fri ifrån ras, så godt 

 som omedelbart ut till sjökanten. Här träffades en stenkolsflöts på en knapp alns mäg- 

 tighet, från omkring tre fots höjd öfver hafvet (vid lågt vattenstånd) i en svagt böjd 

 linea höjande sig långsamt vesterut utefter den tvärbranta bergväggen, tills den slutligen 

 försvinner under raset från de högre fjellen. Tre till fyra smalare stenkolsband följa i 

 parallelt löpande strimmor på 2 — 5 alnars afstånd högre upp på berget. Stenkolens be- 

 skaffenhet var fullkomligt enahanda med Kings Bays-kolens; den omgifvande bergarten 

 samma glimmerförande sandsten med otydliga växtlemningar, endast af större hårdhet och 

 fastare sammanhang. 



