SPETSBERGENS GEOGNOSI. 43 



i sin ordning genom deras grusning och söndervittring, och med förnyadt upprepande af 

 samma successiva aflagringsprocess. Tänkte man sig de förut antydda orsakerna äfven 

 här verksamma, skulle efterhand deraf uppkomma lerskiffrar och sandstenar, på sina 

 ställen öfvergående till grofkornigt konglomerat (sådant t. ex. förekom på vestra stranden 

 af Advent Bay), och här och der genomsatta af bredare och smalare stenkolsflötser, till 

 alla delar motsvarande de i större massor från äldre tider existerande. Att äfven i de 

 äldre lagren stenkolsbäddarne hufvudsakligen uppkommit af vattenväxter, som det synes 

 till större delen af gräsens familj, torde ej vara osannolikt. De ytterst sparsamt före- 

 kommande bladen af dicotyledona träd, under det de graminéartade växtlemningarne före- 

 komma ytterst ymnigt i de stenkolen tillgränsande skikterna, synas antyda, att endast ett 

 och annat enstaka blad eller en och annan afbruten gren eller annan växtdel utförts af 

 vinden, eller af en annan tillfällighet utflutit i hafsbugten, der aflagringen försiggick och 

 hvari de på grundvattnen och vid stränderna förekommande vassartade växterna lemnade 

 det hufvudsakliga materialet till kolflötsernas bildning. Att för öfrigt Isfjordens kolförande 

 skikter varit mer eller mindre utsatta för nyss omnämnda metamorfoserande inflytanden, 

 torde till en viss mån bevisas af såväl deras ofta betydliga hårdhet, som framför allt af 

 den till och med i lerskiffrarne aldrig felande glimmerhalten, om det också å andra sidan 

 ej kan förnekas, att förhandenvaron af en sådan i de ursprungliga bergarter, som till det 

 hela gifvit upphof, möjligen kunnat dertill föranleda. I många fall synas emellertid berg- 

 arterna verkligen kristalliniska. 



Att de sedimentära bergens mer eller mindre upprätta ställning ej alltid kan anses 

 beroende af sednare inträffade yttre rubbningar och omkastningar, torde knappast tydli- 

 gare kunna ådagaläggas än genom ifrågavarande fall. Man kan svårligen tänka sig, att 

 dessa sammanlagdt så mägtiga aflagringar på annat sätt uppkommit, än att under omstän- 

 digheter, som förut såsom sannolika förutsatts, våldsamma störtfloder utfört materialet till 

 de olika skikterna från det inre landet, vare sig efter förutgående hvila i hafsbugtens inre 

 eller omedelbart efter nedspolandet från de omgifvande bergen, fjorden utefter, tills ett 

 brant inåt stupande undervattensref, utskjutande från de tilliggande högre bergen, längre 

 ut i fjorden satte en gräns för slammassornas vidare utspolande. Ett lager bildades, föl- 

 jande berghällens branta sluttning, en ny flod pressade en ny grus- eller lerbädd öfver de 

 förra, tills skikterna efterhand antogo en svagare lutning och, i mån som med detsamma 

 fjordens inre allt mera uppgrundades och strömmen på grundvattnet förlorade större delen 

 af sin kraft, slutligen afsatte sig i nästan helt och hållet horisontala lager. Den efter allt 

 utseende fullkomligt orubbade lagringen, det förut omnämnda gradvisa aftagandet i stup- 

 ning utifrån inåt synes bevisa riktigheten af ett sådant antagande. Under det lagren 

 successivt sänkte sig emot fjordens inre, tills de efterhand så godt som sammanföllo med 

 det nuvarande jemna låglandet, kunde jag åt andra sidan följa dem i småningom till- 

 tagande höjd ända till foten af närmaste högre fjell, tills raset derifrån gjorde omöjligt att 

 längre urskilja dem. 



Hvad slutligen angår dessa lösa jordlagers ålder och Spetsbergslandets utseende un- 

 der perioden för deras bildning, torde till en början deras uppgifna, oerhörda mägtighet 

 tillräckligt bevisa, att deras uppkomst måste ligga jemförelsevis långt tillbaka i tiden och 

 i alla händelser åtminstone fordrat en särdeles lång tidrymd för sitt fullkomliga afslutande. 

 Bland andra bevis, som tala för detsamma, vill jag endast anmärka, att efter uppgift af 



