6 A. E. NORDENSKIÖLD, 



sontelt schikt, uppå hvilket man åter här och der anträffar samma gråa kalk, som vid 

 foten af berget. Den närmast hafvet belägna platån af Lovens berg ligger emellan 17- och 

 18-hundra fot öfver hafvet, men dess högsta topp är mycket högre, enligt värd erin o- af Chy- 

 denius, som bestigit detta berg, 2500 fot. Angelins berg är vida lägre, dess närmast hafs- 

 stranden belägna platå kanske endast 900 ä 1000 fot. Norr om Lovens berg börjar hy- 

 peritmassan att sänka sig allt mera och mera, tills den slutligen något söder om Duym- 

 point når hafsytan. Ett mäktigt fjell på denna udde består uteslutande af hyperit, och 

 nordligare, emellan Duym-point och Cap Fanshaw, bildar samma stenart ett inemot 1000 

 fot högt, emot hafvet alldeles lodrätt stupande, i otaliga klyftor och kolossala fristående 

 pelare söndersplittradt berg, bebodt af en otrolig mängd alkor och fiskmåsar, hvilka före- 

 komma här talrikare än å något annat ställe på Spetsbergen. Norr om detta alkfjell 

 höjer sig den svarta hyperitinassan ånyo, så att foten af de höga berg, som bilda Cap 

 Fanshaw, utgöres af andra bergarter, såsom kalk- och sandstenslager. 



Hyperit-bergen äro antingen afr undade, eller stupa, såsom ofvanbeskrifna alkfjell, 

 alldeles tvärbrant ned emot hafvet. Kalkbergens sidor deremot bilda ett enda stort sten- 

 ras, uppför hvilket man endast med svårighet kan klättra, ej utan fara för de från 

 bergsspetsen ständigt nedrullande stenarne och klipporna. På gränsen emellan jökeln och 

 fjellet, emellan is- och Stenberget, finner man dock nästan alltid en mera lätt beträdd och 

 mindre farlig väg till bergets topp, eller riittare till den sammanhängande, endast närmast 

 hafvet af jöklar sönderskurna bergs- och isplatå, af h vilken landets inre består. A en höjd 

 af 500 å 1000 fot träffar man ännu ingen såkallad evig snö, utan under sednare delen 

 af sommaren snöfria slätter, på hvilka förkrympta exemplar af den hög-arktiska zonens 

 växter här och der äro spridda. Först på en höjd af 1500 till 2000 fot tyckes en bestän- 

 dig snöregion vidtaga. Chydenius, som gjort en fotvandring till det inre af landet, från 

 bergen söder om Lovens berg till sydliga bugten af Lomme-bay, beskrifver den af honom 

 besökta trakt såsom en sammanhängande, med lös snö betäckt isplatå, från hvilken inga 

 bergstoppar höja sig, men väl några, 100 å 150 fot höga, från N. till S. sig sträckande 

 isvallar. Denna, icke af några djupare dälder afbrutna isslätt, bildar tydligen den egent- 

 liga nevén och källan till de talrika i hafvet myndande jöklarne. 



Norr om Lommebay och Wahlenbergs bugt äro stränderna å hvardera sidan om det 

 i dessa trakter ganska smala Straitet alldeles lågländta. Den vestra stranden består af en 

 ofantlig, ifrån Iskap ända inemot Hecla Hook sig sträckande jökel, hvilken endast i midten 

 är afbruten af några föga betydliga, svarta bergmassor, östra stranden utgöres af en låg, 

 kal och ödslig kalkredd, torftigare och fattigare pä vegetation än till och med Sju öarnes 

 nordliga granitklippor. Äldre Holländska kort upptaga här en långsträckt, genom ett 

 smalt sund från det egentliga Nordostlandet skild ö, benämnd Nordost-ön. Af det sund, 

 som skulle skilja Nordost-ön från Nordostlandet, finnes, numera åtminstone icke, något spår, 

 men väl kunde Chydenius, som under sin rekognoscering för gradmätningen äfven å dessa 

 trakter trängde något längre inåt landet, iakttaga, att kalkbergen, som bilda den gamla 

 Nordost-ön, först långsamt höja sig upp till en 1000 å 1500 fot hög bergskam, och derpå 

 ånyo sänka sig till en, endast ett par hundrade fot öfver hafvet belägen, nästan från Lady 

 Franklins bugt till Wahlenbergs bugt gående isbetäckt däld. Denna däld, hvilken beklag- 

 ligen ingen af oss blef i tillfälle att fullständigt undersöka, är ej synnerligen bred, och dess 

 nordöstra sida begränsas, enligt Chydenius, af en tvärbrant 1500 ä 2000 fot hög isvägg 



