12 A. E. NORDENSKIÖLD 



som är belägen mest åt vester, bildar å äldre kartor, hvilka, såsom förut nämndt är, 

 låta Bränvinsbay och Norra Issjön sammanbindas af ett sund, Nordostlandets nordli- 

 gaste udde, och har till följe deraf erhållit det äfven af oss bibehållna, ehuru numera 

 fullkomligt oegentliga namnet Extreme hook. Äfven till utseendet är Extreme hook 

 ganska oansenlig. Den upptages neraligen af långsamt uppstigande, med lösa stenar 

 betäckta bergshöjder, hvilka, mera åt det inre af landet, småningom, utan någon skarp 

 gräns öfvergå till den höga inlandsisen. Vester om denna udde skjuter en bugt in, lik- 

 som för att möta nordöstliga viken af Bränvinsbay, men skiljes, såsom flera gånger re- 

 dan blifvit omnämndt, från denna fjord af ett lågt näs, hvars östra sida upptages af en 

 liten, genom en smal däld långt åt sydvest fortsatt jökel. Äfven denna isfyllda däld är 

 å äldre kartor utritad som ett sund. 



Kusträckan vester om Extreme hook har till sina höjdförhållanden ni. m. i början 

 stor likhet med nämnde udde. Vid Cap Lindhagen får dock landet redan ett annat utse- 

 ende; bergen blifva här högre och mera branta, samt derigenom mera skarpt skilda frän 

 det oöfverskådliga inlandsisfältet, h vilket deremot å åtskilliga ställen emellan bergen trän- 

 ger långt fram emot kusten. Isynnerhet skjuta i bottnen af bugten, emellan Cap Lind- 

 hagen och Cap Irminger, väldiga jöklar ned ända till hafsstranden. 



Cap Irminger upptages af höga och branta qvartsit- eller skifferberg, och samma bergs- 

 formationer möter man äfven a östra stranden af Cap Loven. Vestra stranden deremot af 

 denna udde bildar ett lågland, rikt på drifved, skeppsvrak, pimpstensbitar m. m. Dessa 

 tydligen med golfströmmen hitförda saker träffas ofta temligen högt öfver hafvets nu- 

 varande nivå, och gifva derigenom vittnesbörd ej allenast pa golfströmmens utsträck- 

 ning, utan äfven på den betydliga höjning, som de norra delarne af Spetsbergen varit 

 underkastade till och med under de sednaste århundradena. Längs med den nuvarande 

 stranden löper nemligen en gammal sandvall, å hvilken vi, utom vanliga drifvedsstycken, 

 träffade alldeles oskadade skaft af hvalharpuner, åror af bok äfvensom andra red- 

 skap af samma trädslag, allt tydligen härrörande frän de tider då Holländska hvalfån- 

 gare besökte Spetsbergens kuster. Denna sandvalls höjd öfver hafsytan blefvo vi beklag- 

 ligen ej i tillfälle att uppmäta, men den torde åtminstone hafva belupit sig till en 10 a 15 

 fot. Bergen å Lovens udde stupa å vestra sidan långsamt ned emot ofvanbeskrifna låg- 

 land, och äro derföre äfven från denna sida lätta att bestiga: emot den vestra stranden 



o 



deremot äro de alldeles tvärbranta. A den högsta af dem uppreste Torell och jag vid 

 vårt besök derstädes en temligen betydlig stenvård, i hvilken såsom vanligt en butelj 

 med resenotiser m. m. nedlades. 



Såväl Wredes som Plåtens halföar äro å äldre Holländska kartor upptagna såsom 

 egna öar, och i sjelfva verket skulle man, da nian ifrån bergen vid Nordkap tager en 

 öfversigt öfver landet österut, hålla dem derför. De flerestädes inemot tvåtusen fot 

 höga, branta bergmassorna å halföarnes nordligaste ända äro nemligen endast genom 

 ett med sand och stenflisor betäckt, under slutet af sommarn is- och snöfritt lågland 

 sammanbundna med det egentliga Nordostlandet. Från högsta toppen af Cap Wrede, äf- 

 vensom från en hög bergstopp å Cap Plåten kunde man se, att Nordostlandet icke sträc- 

 ker sig mycket långt öster om sistnämnde udde, äfvensom att landets natur fortfarande 

 är alldeles oförändrad. Dess inre består af en hög inlandsis, från hvilken enskilda bergs- 

 spetsar skjuta fram emot norden. Ä nordvestligaste udden tyckes inlandsisen ej vara be- 



