14 A. E. NORDENSKIÖLD, 



belägen pyramidformig klippa. Hvad de återstående till denna grupp hörande öar be- 

 träffar, hafva vi uppkallat trenne efter de mest namnkunniga polarfarare, som besökt dessa 

 trakter, Parry, Mårtens och Phipps, men för den fjerde ej föreslagit något namn, då vi till 

 följe af de dimmor, som under vår vistelse vid Sju öarne nästan ständigt voro rådande och 

 försvårade alla iakttagelser, ej med säkerhet kunnat angifva dess läge och begränsning. 



Tafel-Ön, Lilla Tafel-ön och Nelsons ö bilda, såsom redan nämndes, ej synnerligen 

 stora, branta, svarta, afstympade pyramider, å hvilka man redan i början af Augusti , oak- 

 tadt de hade en höjd af 700 — 1000 fot, icke kunde märka något spår till snö. Äfven 

 Parrys, Phipps' och Mårtens' öar hafva stor likhet med hvarandra. De bestå nemligen alla 

 tre af isolerade, genom låga sandnäs från hvarandra skiljda gneisberg, hvilka å en del 

 ställen uppnå en höjd öfver hafvet af inemot 2000 fot. Merändels stupa dessa berg brant 

 emot hafvet, men slutta deremot mera långsamt emot sandnäsen, så att man, om också 

 med någon svårighet, ifrån denna sida kan bestiga dem. Sandnäsen äro bildade af från 

 hafvet uppkastad sand, i hvilken finnas inbäddade lemningar af hvalskeletter, drifved, bitar 

 af skeppsvrak, pimpsten, flöten för fiskredskap m. m. Endast tvenne obetydliga, åter- 

 gående jöklar förekomma här, den ena straxt norr om den lilla bugten å östra sidan af 

 Parrys ö, den andra å bergssluttningarne vester om näset på Mårtens' ö. Äfven på dessa 

 nordliga öar voro bergen ännu på en höjd af 1000 fot öfver hafvet vid början af Augusti 

 månad alldeles snöfria, och knappast vid 1500 fot tycktes den eviga snöns region vidtaga. 

 Vegetationen var visserligen sparsam, t. ex. hvad fanerogamerna vidkommer inskränkt till 

 några få arter, men likväl tillräcklig att med riklig näring förse några å bergens sluttnin- 

 gar betande, vid den tid då vi besökte dessa öar, mycket feta renar. En mängd fiskmåsar 

 och teistar, men, märkeligt nog, så vidt vi kunde se, inga alkor, hade slagit ned sina bo- 

 pålar å bergens branta sidor. Spår af räfvar märktes i sanden, och ett par isbjörnar kom- 

 mo under vår dervaro på besök till vår båt. 



Under färden från Castréns öar till Sju öarne (den 29 Juli) nödgades vi att med 

 möda och fara bana oss en väg genom de tätt hopade drifismassorna, och dessa omgåfvo, 

 under vår vistelse på dessa öar, ögruppen från alla kanter, så att man endast tillfälligtvis, 

 vid de tider då isen något skingrat sig, kunde med båt färdas från den ena ön till den 

 andra. Isynnerhet låg den lösa isen så tätt packad emot norr, att man åt detta håll icke 

 kunde se spår af öppet vatten. Endast de små vikarne å öarnas kuster voro ännu be- 

 täckta med fast is, hvilken dock var alldeles genomfrätt, samt tydligen på väg att lossna. 

 Denna fasta is var äfven å norra kusten, t. ex. i norra bugten af Mårtens' ö, alldeles jemn, 

 och inneslöt inga drifisstycken, — ett förhållande hvilket tyckes bevisa att hafvet, då det 

 tillfryser om hösten, äfven å dessa höga breddgrader är drifisfritt. 



Vid återfärden från Sju öarne, den 7 Augusti, mötte vi å Norra Issjön åter så tätt 

 packad drifis, att vi endast med yttersta svårighet, efter tolf timmars träget arbete, lycka- 

 des tränga oss igenom. Då vi sedermera ville styra vidare österut blefvo vi i början all- 

 deles hindrade af drifis, så att vi nödgades vända, och vid Extreme hook invänta gynsam- 

 mare förhållanden. Redan om några dagar hade dock isen så skingrat sig, att vi utan 

 svårighet kunde uppnå Prins Oscars land. Derstädes fingo vi åter vänta några dagar till 

 dess att farvattnet kring Cap Wrede och Cap Plåten blifvit isfritt, och ett stycke öster om 

 sistnämnde udde var hafvet åter så isbeströdt, att ett framträngande vidare icke ansågs för 

 rådligt. Den 15 Augusti färdades vi åter öfver Norra Issjön, som numera var alldeles fri 



