26 



V. varians (Leach). 



(Tafl. II, Fig. 9) 

 1815. Hippolyte varians LEACH (Träns. Linn. Soc, XI, p. 347; Malac. Podophth. Brit., 



tafl. 38, fig. 6—16). 

 1840 — 41. Hippolyte smaragdina KRÖYEE, (Nat. hist. Tidskr., III, p. 570). 

 1853. Hippolyte fascigera GOSSE (Ann. Mag. Nat. Hist., ser. 2, Zool., XII, p. 153). 

 1860. Virbius smaragdinus STIMPSON (Proc. Acad. Nat. Sci. Philadelphia, p. 104). 

 1863. Virbius varians HELLER (Crust. siidl. Europa, p. 288, tafl. 10, fig. 4). 

 1866. Caradina varians BATE (Ann. Mag. Nat. Hist., ser. 3, Zool., XVII, p. 27, tafl. 



2, fig. 2). 

 1866. Caradina tenuis BATE (1. c. p. 27, tafl. 2, fig. 1). 

 1875. Virbius fasciger M.ETZGttR,(J&h.resb. Comm. Unters. deutsch. Meer.,II,III,p. 305). 



Carapax relativt smal, utlöpande i ett rakt, långt rostrum, som 

 of van är beväpnadt med 2 (3) tänder, af h vilka den bakre är pla- 

 cerad nära dess bas och den andra, som är mycket fin, nära spetsen; 

 undertill finnas vanligen 2 — 3 tänder närmare spetsen. Rostrum 

 når ungefär spetsen af scaphoceriterna. De inre antennernas fila- 

 ment mycket korta, det yttre tjockt och hårigt, pedunkelns basal- 

 led bred, plattad med utsvängd ytterkant, längre än de öfriga lederna 

 tillsammans, försedd med en lång och fin framåtriktad tagg. Scapho- 

 ceriterna smala och långa, deras yttre sidotagg är placerad ett 

 afsevärdt stycke nedom spetsen. De yttre maxillarfötternas två 

 sista leder tämligen breda och plattade, den sista hårig och torn- 

 beväpnad på inre kanten; en liten exopodit finnes. Det 2:dra che- 

 lipedparet är längre än det första men kortare än det följande 

 pereiopodparet och har en 3- (4-)ledad carpus. Telson något kor- 

 tare än uropoderna, med 2 par sidotornar och 3 par ändtornar, af 

 hvilka det innersta är längst. — Ofta försedd med små i tvärrader 

 ställda knippen af fjäderlika hår, 6 i hvarje rad. Af sådana rader 

 finnas på carapax 3 stycken samt en dylik å hvart och ett af abdo- 

 mens segment. De äro emellertid mycket lätt af fallande och åter- 

 finnas därför sällan på fångade exemplar. (Denna form = Hippolyte 

 fascigera Gosse.) 



Längd å carapax: 10 mm. 



Färg: Den individuella växlingen är mycket stark. Färgen 

 växlar sålunda från smaragdgrönt genom rödbrunt och brun violett 

 till svart. Arten är egendomlig för sin förmåga att ändra sin färg i 

 öfverensstämmelse med omgifningen. Den gröna formen uppe- 

 håller sig mest i Zostera-formationer, den bruna och röda resp. i 

 Laminaria- och i^rceZZana-formationer. Den senare formen har 

 fullständigt samma färg som F urcellaria i genomfallande ljus och är 



