28 



B. De inre antennernas kortaste filament blott vid sin bas förenadt med 

 det yttre L. adspersus (Rathke). 



L. squilla (Linné). 



Allmän räka. (Tafl. II, Fig. 2) 



1758. Cancer squilla LINNÉ p. p. (Syst. Nat., ed. 10, p. 632). 



1793. Astacus squilla FABRICIUS (Entom. Syst., II, p. 485). 



1798. Palcemon squilla FABRICIUS (Suppl. Entom. Syst., p. 403). 



1837. Palcemon elegans RATHKE (Mém. Acad. St. Pétersbourg, Div. sav., III, p. 370, 



tafl. 4, fig. 5). 

 1884. Leander squilla CZERNTAVSKY (Crust. Decap. Pontic, p. 48). 



Rostrum nästan rakt, i spetsen något uppböjdt, under till med 

 en bred, bladlik kant. Ofvan är det beväpnadt med 8 — 9 små och 

 fina tänder, af hvilka alltid de 2 bakre sitta på carapax bakom ögo- 

 nen och den främsta alldeles vid spetsen, som på grund däraf synes 

 2-delad; under till finnas 3 (sällan 4) större och kraftigare tänder. 

 Rostrum når lika långt eller något längre än scaphoceriterna. Bran- 

 chios t egaltaggen sitter i kanten af carapax. De inre antennernas kor- 

 taste filament har 12 — 13 basala leder sammanvuxna med det yttre 

 långa och 11 — 12 fria leder. Det andra chelipedparets carpus når 

 spetsen af scaphoceriterna. Handen lång, cylindrisk, nära dubbelt 

 så lång som fingrarne. Det 6: te abdominalsegmentet långt, nästan 

 af telsons längd. Denna ofvan med 2 par sidotornar och i spetsen 

 med 2 par och mellan dessa en utskjutande fast tand från bak- 

 kantens midt. 



Längd å carapax: 25 mm. 



Färg: Hela kroppen matt genomskinligt gronbrun. Å denna 

 grundfärg förekomma streck och punkter, bildade af svarta pig- 

 mentceller. Från branchiostegaltaggen går en linie utefter nedre 

 sidokanten af carapax, en 2:dra kraftigare börjar vid antennaltag- 

 gen och når till midt öfver 4:de pereiopodparets inser tionspunkt, där 

 den blir smalare och böjer af för att följa kanten bakåt. En 3:dje 

 linie utgår ofvan och nästan parallel med den 2:dra från ögonvin- 

 keln; då den nått bakåt till hälften af den andras längd, delar den 

 sig i två; den nedre grenen stöter mer eller mindre vinkelrätt mot 

 antennallinien, den öfre förenar sig bakåt med öfre delen af ett 

 bredt tvärstreck öfver regio branchialis; med den nedre delen af 

 detta förenar sig antennallinien. Tvärstrecket är ofta genom en 

 anastomos förenadt med ett andra svagare bakom detsamma, hvar- 

 igenom en H-formig fläck uppstår. I det fält, som sålunda kom- 

 mer att begränsas af tvärstrecket, antennalstreckets nedre del och 



