50 



och mellan dessa 1 enda på den orörliga fingern 1 . Andra cheliped- 

 parets leder långa och smala, merus i undre kanten ungefär vid midten 

 med en skarp tagg, handen plattad, så äfven fingrarne, som är o längre 

 än handen. De följande pereiopoderna långa och smala, dactylus 

 jämte spetsen af propodus med en kraftig hårpensel. Abdomen 

 lång med breda epimerer, dessas hörn af rundade. Telson rektan- 

 gulär med en långsgående median fåra, bakkanten något rundad. 

 Uropodernas laminor breda och platta, triangulära, den inre med 

 1, den yttre med 2 stycken längskölar, liksom telson med tätt ställda, 

 styfva hår i kanten. Pleopoderna å första abdominalsegmentet 

 rudimentära, å de följande väl utvecklade, med mångledade platta 

 och smala exo- och endopoditer. Stylamblys utgöres hos $ af 1, hos 

 c? af 2 små bihang. 



Längd å carapax: 20 mm. 



Färg: Lik den hos Calocaris macandrece, dock utan skiftningen 

 i rosenrödt (enligt TRYBOM: 1. c. p. 389). 



Förekomst: Boh., mycket sällsynt, på lerbotten. — Sommaren 

 1879 erhöllos under kanonbåten »Gunhilds » expedition 2 ex. i Skagerak 

 från 410 m:s djup. Sedermera ha vid Svenska Hydrografisk-Bio- 

 logiska Kommissionens expedition å kanonbåten »Skäggald » erhållits 

 ytterligare 2 ex. från Kosterf jorden, 230 m., och 1 från Skagerak, 

 500 m. — Samtliga ex. finnas å Riksmuseum i Stockholm. 



Utbredning: Ofullständigt känd. — Hittills endast återfunnen 

 i Hjörundf jorden nära Aalesund i Norge, 424 m. (10 ex.). 



Fam. 2. Calocaridse Ortmann. 



Carapax med eller utan linea thalassinica. Rostrum triangu- 

 lärt, plattadt. Scaphocerit saknas. Af pereiopoderna kunna de två 

 främre paren vara tångformade, de tre bakre äro alltid monodactyla. 

 Stylamblys på pleopoderna kan förekomma eller saknas. Uropodernas 

 exopoditer med tvärsöm. Gälarne äro trichobranchier eller visa 

 öfvergång till phyllobranchier; de uppträda alltid som podobran- 

 chier. Mastigobranchier förekomma på pereiopoderna. 



x ) Vid en granskning af TRYBOMS material framgår, att hans art E. coronatus 

 är grundad på unga individer och en större rf, som håller på att regenerera sin främre 

 högra eheliped, hvarvid densamma helt naturligt har att genomgå de ungdomsstadier, 

 som den hos hvarje individ normalt genomlöper, innan den karaktäristiska, svällda 

 chelipedf ormen uppträder (E. crassipes). Detta senare vida lämpligare namn måste 

 enligt synonymikens regler utgå. 



