2 



Boas indelar decapoderna i tvenne stora hufvudgrupper: 

 Natantia och Reptantia. Dessa karaktäriseras på följande sätt: 



NATANTIA. 



Kroppen från sidorna mer eller mindre hoptryckt, så äfven 

 oftast rostrum. Det l:sta abdominalsegmentet ej betydligt mindre 

 än de öfriga. De yttre antennernas pedunkel alltid 5-ledad och 

 försedd med en stor, bladlik scaphocerit. Pereiopoderna i allmän- 

 het långa och smala, l:sta paret mycket sällan kraftigare än de 

 öfriga, leden mellan carpus och propodus med en enda fast punkt. 

 Den c?-liga genitalöppningen på ledhuden mellan det bakre pereio- 

 podparets coxa och sternum, blott hos släktet Pandalus på själfva 

 coxan. Pleopoderna med kraftig pedunkel och för simning utbil- 

 dade laminor. 



REPTANTIA. 



Kroppen vanligen ej hoptryckt och försedd med ett i horison- 

 tal riktning plattadt rostrum. Det l:sta abdominalsegmentet mindre 

 än de följande. De yttre antennernas pedunkel 5-ledad eller med 

 färre leder, beroende på konkrescens. Pereiopoderna starka, det 

 l:sta paret oftast mycket kraftigare än de följande. Leden mellan 

 carpus och propodus med 2 motsatta fasta punkter, hvar- 

 igenom en axel för rörelsen uppkommer. Den o^-liga genitalöppnin- 

 gen på coxorna af de bakre pereiopoderna, sekundärt på sternum. 

 Pleopoderna träda mycket tillbaka i utveckling, pedunkeln är svag 

 och laminorna ej ägnade för simning. 



Till Natantia kommer af följande 7, hos oss representerade 

 grupper blott den första, Eucyphidea, under det att alla de öfriga, 

 Nephropsidea, T.halassinidea, Paguridea, Galatheidea, Oxystomata och 

 Brachyura s. str. är o att hänföra till Reptantia. 



Att här närmare ingå på det fylogenetiska sambandet mellan 

 de olika grupperna är icke min afsikt och ligger för öfrigt utom 

 ramen för detta arbete. Jag nöjer mig sålunda med att hänvisa 

 dem, som önska studera decapodernas system, till of van citerade 

 arbeten af Ortmann, speciellt denne författares sammanfattande 

 öfversikt. 



