71 



Längd å carapax: 15 mm. 



Färg: Rödaktig, något växlande. (Enligt LlLLJEBORG: Före- 

 läsningar, ht. 1863, p. 62). 



Förekomst: Boh.. sällsynt, på sten-, sand- och skalbotten (äfven 

 bland alger) och ett djup af 60 — 110 m. — Väderöarne (Goés, A. W. 

 Malm), Hågårdskären (A. W. Malm), Gullmaren (Loven enligt Goés). 



Utbredning: Kariska Hafvet (1 ex.), Norge, England — Medel- 

 hafvet, Adriatiska Hafvet. 



G. intermedia (Lilljeborg). 



(Tafl. TV, Fig. 2) 

 1315. Galathea squamifera LEACH p. p. (Malac. Podophth. Brit., tafl. 28 A, fig. 2). 

 1851. Galathea intermedia LlLLJEBORG (Öfvers. K. V. A:s Förh., VIII, p. 21). 

 1858. Galathea Andrewsii KINAHAN (Nat. Hist. Rev., IV, p. 228, tafl. 16, fig. 8 



a— d). 

 1882. Galathea Giardii BARROIS (Cat. Crust. Podophth. et Echinod. rec. å Concar- 



neau, p. 22, fig. 2). 

 1887. Galathea Parroceli GOURRET (Ann. Mus. Hist. Nat. Marseille, Zool., III, p, 



110, tafl. 6, fig. 11—24). 



Denna lilla särdeles karaktäristiska art påminner genom den 

 relativa längden af chelipederna rätt mycket om en Munida. — 

 Rostrum triangulärt, plattadt, på hvarje sida med 4 föga utskjutande 

 tänder. Främre delen af regio gastrica med 2 stycken taggar. De 

 inre antennernas basalled i spetsen med 2 taggar. De yttre maxillar- 

 f ötterna nå utanför rostrum, merus betydligt längre än ischium med 2 

 taggar på inre kanten. Chelipederna 3 gånger så långa som carapax, 

 å äldre individer i förhållande till den lilla kroppen påfallande kraf- 

 tiga. Deras leder nästan cylindriska, något plattade, merus med några 

 få taggar på insidan (de distala tydligast) , carpus försedd med 1 större 

 tagg å sin inre kant ett stycke från leden mot propodus. Handen 

 lång och smal, jämbred, med några få, föga tydliga taggar på utkanten. 

 Fingrarne långa och smala, å mindre exemplar lika långa som handen, 

 å större något kortare än denna, på snittytan fint sågtandade, dactylus 

 nära basen med. en större tand. Då de slutas ligga de jämnt intill 

 hvarandra. Understundom uppstår dock genom utsvängning af 

 det orörliga fingrets bas en oval öppning, i hvilken tanden på dac- 

 tylus tydligt framträder (äldre c? c?)- I spetsen äro fingrarne ej 

 skedformade, utan ha i stället 2 inåtböjda, skarpa klor, som gå förbi 

 hvarandra vid slutandet ; som en rest af »skeden » finnas 2 små obe- 

 tydliga knöltänder vid dessas bas. De 3 följande pereiopodparen 

 fina, ofta utan taggar eller med en rad mycket fina sådana på undre 



