N. SYLVBN, OM DE SVEISSKA DIKOTYLEDONERNA. 



påtagligt synes mig detta framträda i den lagbundna följden och skarpa motsättnin- 

 gen af de egentliga jordstammarnes leder och dessas ofvanjordsskott. Först efter den 

 vegetativa jordstamledens fulländade utveckling alstras nämligen från densamma en 

 reproduktiv ofvanjordsaxel, som omedelbart eller efter en serie förberedande men all- 

 tid till samma vegetationsperiod förlagda förgreningar inträder i det af fröbildningen 

 karaktäriserade högsta stadiet. Samtidigt härmed utvecklas emellertid ur någon annan 

 knopp på samma led en ny generation, som således genomlöper sitt, hela vegetations- 

 perioden upptagande förstärkningsstadium parallelt med moderskottets förgrenings- 

 och systerskottets fruktifikationsstadium». 



De sålunda framträdande förstärkningsfenomenen gifva Nilsson anledning ur- 

 skilja ett primärt, 1. c. p. 37, och ett sekundärt förstärkningsstadium, 1. c. p. 45. Det 

 primära eller första förstärkningsstadiet skulle jag då vilja definiera såsom det rent ve- 

 getativa stadium, hvilket en ur frö framgången planta måste genomlöpa, innan den första 

 gången inträder i floralstadium (det blomningen omedelbart föregående 1 s. k. förgre- 

 ningsstadiet lämnas härvid utan af seende). — Såsom sekundärt betecknar Nilsson, 

 1. c. p. 45, »det förstärkningsstadium, hvarunder hela plantans lifsverksamhet till 

 ganska stor omfattning tages i anspråk ensamt eller hufvudsakligen för utbildandet 

 af ett behöfligt nytt vegetativt grundlag». — Ett sådant periodiskt återgående till 

 lägre funktion uppmärksammades först af Areschoug, 1. c. p. 2, hos de dikotyla trä- 

 den. Att träden året efter rika blomningsår ofta stå blomlösa, torde också vara en 

 allmänt bekant sak. Själf har jag sålunda exempelvis sommaren 1903 i Torne Lapp- 

 mark varit i tillfälle till iakttagelser rörande inträdt sekundärt förstärkningsstadium 

 hos Belula odorata. 2 Nilsson, 1. c. p. 46, konstaterar äfven, att »en dylik periodisk 

 föryngring eller regeneration visst icke är främmande för de perenna jordstamplan- 

 torna, utan att den tvärtom under vissa förutsättningar ganska påtagligt inträder 

 äfven i deras permanenta grensystem.» Såsom en af mig på sekundärt utvecklings- 

 stadium iakttagen »jordstamplanta» kan nämnas Lobelia dorlmanna, hvilken växt 

 »efter några gånger inträdd blomning synes återgå till förstärkningsstadium, h varför 

 man också alltid miclt under pågående blomningsperiod påträffar gamla, sterila rosett- 

 skottkomplexer. » 3 Förutom primärt och sekundärt förstärkningsstadium nämner Nils- 

 son, 1. c. p. 42, äfven Jivarje särskild »generations förstärkningsstadium». Enligt den 

 af mig uppställda definitionen på det primära eller första förstärkningsstadiet måste 

 detta, om flerårigt, sålunda utgöra sammanfattningen af flere särskilda, m. 1. m. tyd- 

 ligt från hvarandra afgränsade generationers förstärkningsstadier (jmf. exempelvis 

 Nilsson, 1. c. p. 45). 



Det primära eller första förstärkningsstadiet torde lämpligen böra uppdelas i 

 ett gronings-, ett groddplants- och ett ungplantsstadium. Groningsstadiet tager sin 

 början, så snart någon del af fostret visar sig utanför fröskalet, och afslutas, så snart 



1 Nilsson, 1. c. pp. 21 et 33. 



- Jmf. Sylvén, IV, p. 7. — Hii.debhand, II, p. 69, omnämner Fagus silvatica såsom ett i Tyskland 

 bekant exempel på växter, »welche nachdem sie die Geschleclitsreife erreicht haben, niclit jedes Jalir zum Blii- 

 tlien kommen, sondem wenigstens ein Jalir pausireu». 



? Svm-én, I p. 380. 



