l(i N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDON ERNA. 



vinterskott» utmärkta ungplantstypen. De till ifrågavarande typ hänförda arterna 

 afvika från Labiat-typen »en del genom mindre sträckledad epikotylaxel, andra genom 

 mindre öppna, stundom nästan knopplika vinterskott». — De i kultur sommaren 1900 

 uppdragna plantorna utbildade sålunda under groningsåret ett m. 1. m. starkt, stun- 

 dom rosettliknande epikotylskott, från hvars nedre bladaxiller öppna och orto- 

 tropa eller stundom nästan knopplikt slutna vinterskott kommo till utbildning. En 

 eller annan birot syntes stundom utgå från epikotylbasen ; från hypokotylen hade 

 talrika birötter utvecklats. 



Artemisia rupestris! (Tafl. II, A: 2.) 



Undersökningsmaterial: grodd— ungplantserie : Öl. Gösslunda alfvar 25 A. 1904 

 (tig. a-f). 



Örtartad - — halfbuskartad pollakan th af åtminstone första axet rosettskottartad, 

 senare sträckledad typ. Groningen synes i naturen försiggå om våren. 



Hjärtbladen äro kort sammanväxt slidiga, oskaftade, rundadt ovala, c:a 1,5 x 1 

 mm. Primordialbladen äro helbräddade, stundom svagt och glest enkelsågade, relativt 

 glest långhåriga, öfvergående i typiska örtbladformen. Den förlängda, till en början 

 vanligen vackert violettfärgade hypokotylen sammanflyter med den tidigt lignifierade, 

 snart rikt och kraftigt grenade hufvudroten. 



Under groningsåret utbildas i naturen ett m. 1. m. rikbladigt, rosettartadt. 

 ogrenadt epikotylskott (jmf. fig. 2 b), som öfvervintrar grönt. Efterhand bortdö de 

 nedre örtbladen, internodierna förlängas svagt och slutligen inträder sidoskottalstring 

 (jmf. fig. 2 c — f). Sålunda uppkommer ett m. 1. m. rikgrenadt plagiotropt, blott i 

 skottspetsarna örtbladbärande, i sina bladlösa partier svagt lignifieradt, halfbuskartadt 

 skottsystem (jmf. fig. 2 f.) Hufvudroten är länge kraftig, rikgrenad och lignifierad. 

 Redan under ungplantsstadiets senaste år synas dock flertalet plantor påbörja birot- 

 alstring från de plagiotropa skottaxlarna. A äldre blommande individ återfinnes ofta 

 ej längre Imf vudroten ; de nu rikt birotförande skottaxlarna bortdö slutligen till sina 

 bakre delar, och skottisolering inträder; så sannolikt aldrig ännu på förstärkningssta- 

 diet, som synes vara af flere års längd. 



ArtemMa cainpestris! (Tafl. II, A: 3.) 



Undersökningsmaterial: årsplantor: Uppl. Uppsala, 28 /'io 1901 (fig. 3 a, b); 

 höstgrodda årsplantor — flerårsplantor : Uppl. Flottsund, s /n 1903; öfvervintrade ro- 

 settplantor: Uppl. Uppsala 2li A 1902 (se fig. 3 c, d), 15 A 1903; Upl. Flottsund, % 1904; 

 flerårsplantor: Uppl. Länna — Frötuna, 25 A 1904 (fig. 3 e — i); ungplantsserie: Sk. Kristi- 

 anstad, 16 /o 1904 (fig. 3 j-o). 



Örtartad pollakanth af rosettskottyp. Frukterna äro genast vid mognaden gro- 

 bara, h varför höstgroning ingalunda är sällsynt i naturen ; äf ven riklig vårgroning 

 förekommer. 



