24 N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



rock, l. c.) — Enligt Irmisch, 1. c, fortlefver hufvudskottet, tills det inträdt i blom- 

 ning. Basala, axillära skott utvecklas; förnämsta föryngringsskotten utgöras dock af 

 från hypokotyl och rot (från ofta mycket fina rötter) utbildade adventivskott. — 

 Alla af mig i naturen (Skåne) undersökta exemplar hafva varit pol! akanthiska, rikt 

 rotskottförande. 



Under groningsåret utvecklade växten i kultur sommaren 1902 ett grenadt, rik- 

 bladigt rosettskott. Öfvervintringen torde ske på rosettstadiet. Hufvudroten synes 

 tidigt starkt lignifierad. 



Antennaria dioica! (Tafl. IV, A: i.) 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: Nb. Brännberg, V» 1903; års — 

 andraårsplantor: Uppl. Uppsala, Lassby 27 / 4 , 21 U 1904, A 1905; ungplantserie: Uppl. 

 Älfkarleby 2 7 9 1905 (fig. 1 a— g). 



Örtartad pollakanth af rosettskottyp. Groningen sker i naturen om våren. 



Hjärtbladen äro ovala, oskaftade, kort sammanväxt slidiga, c:a 1,5 — 2 x 0,5 — 1 

 mm. Primordiaibladen äro i förhållande till de senare örtbladen korta och breda. 

 Den förlängda hypokotylen synes tydligt af satt från den relativt svaga och f ingre- 

 nade hufvudroten. 



Under groningsåret utvecklas i naturen ett skäligen fåbladigt rosettskott, som 

 öfvervintrar. Hvad rotsystemet beträffar, inträder på hösten första året birotbild- 

 ning från hypokotylen, ofta äfven från epikotylbasen (se fig. 1 a, 1 e). Andra årets 

 plantor äro på hösten försedda med ett kraftigt, från epikotylbasen utgående birot- 

 system (jmf. fig. Ib). Hufvudroten är nu i allmänhet afdöd; hypokotylen kvarlefver 

 dock ännu med sina från basen utvecklade birötter. Förr eller senare inträder så 

 sidoskottalstring från en eller några af rosettskottets bladaxiller (jmf. fig. 1 c, d, f, g). 

 Sidoskotten äro plagiotropa, örtbladiga, slutligen birotdrif vande ofvanjordsutlöpare af 

 för växten utmärkande typ, ' dock dessa första alltigenom tämligen svagt internodie- 

 förlängda. 



Antennaria alpina! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: T. Lpm. Pieskenjurka, ängs- 

 mark 2 V 7 1903. 



A. alpina synes i allt väsentligt till sin första utveckling nära öf verensstämma 

 med föregående art. Huf vadrotsystemet synes dock vanligen något kraftigare utbil- 

 dadt, fortlefvande under åtminstone andra året af växtens lif. Birotbildning inträ- 

 der i följd häraf vanligen först mot slutet af den andra vegetationsperioden. Öfver- 

 vintringen sker tydligen på öppet rosettstadium. Ännu i juli andra året syntes de 

 nu nervissnade hjärt- och primordiaibladen kvarsitta. — Af de insamlade årsplan- 

 torna voro flere synkotyla. 



1 Jmf. Brundin I, p. 70. 



; 



