KtTNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. NIO 2. 27 



ligt bienn; så vid Kalmar och Mörbylånga, i Skåne, Halland o. s. v. Perennerande 

 plantor, såsom Johansson 1. c. angifver, hafva äfven alltid förefunnits. 



Hjärtbladen (se IV, A: 2 a — -c) äro skattade, tunglikt ovala, c:a 6 + 8 x 3 — 4 

 mm. Örtbladen visa ingen utpräglad heterofylli; primordialbladen äro dock relativt 

 långskaft ade med jämförelsevis små och mera ovalt lancettlika skifvor. Den för- 

 längda hypokotylen är vanligen genom större groflek af satt från den relativt fina, 

 snart i fina grenar upplösta hufvudroten. Birotbildning inträder från hypokotylen, 

 slutligen äfven från epikotylbasen. 



I naturen utvecklas under groningsåret ett m. 1. m. rikbladigt, ofta ogrenadt 

 rosettskott. Hypokotyl och rosettstam äro vanligen på hösten starkt upplagsför- 

 tjockade (jmf. IV, A: 2 f, g). Rosettskottet är vintergrönt. 



Odlad i Uppsala botaniska trädgård sommaren 1903 utvecklade växten under 

 groningsåret (jmf. IV, A: 2 h — j; XXI, B: 2) ett kraftigt, m. 1. m. rikgrenadt rosett- 

 skott (de yngsta grenskotten voro ofta på hösten ännu på knopplikt stadium). Huf- 

 vudroten var relativt svagt utbildad i förhållande till de grofva fiån hypokotylen 

 och epikotjdbasen utvecklade birötterna (se XXI, B: 2). Hypokotylen (äfven öfre 

 delen af hufvudroten) och rosettstammen voro starkt förtjockade, upplagrande, äfvenså 

 en del af birötterna. — Synnerligen tydlig synes ofta rosettstammens upplagsförtjock- 

 ning å pressade, blommande exemplar. 



Erigeron acer! (Tafl. IV, A: 3.) 



Undersökningsmaterial: års — flerårsplantor : Vg. Hassle, Fåleberg, sand- 

 backe, 25 / 8 1902, 16 / 5 1903 (fig. 3 c— e); i kultur uppdragna årsplr.: H. B. U. s. 2 % 

 sk. ll — 16 /io 1900, F. R. Kjellman, s /» 1902, F. R. Kjellman; Vg. Hassle prästgård, 

 trädgårdsland: fr. insaml. Öl. Resmo 2 7o, s. u / s , plantor sk. 17 /„ 1904 (fig. 3 a, b); 

 herbarieexemplar (H. U.). - - E. acer f. politus: grodd — ungplantor, T. Lpm. Abisko, 

 sandstrand 20 /s 1903. 



Litteratur: Areschoug IV, p. 19. Ascherson I, p. 299. - - Hartman 



I, p. 17. Hildebrand II, p. 74, anm. 4. - Johansson III, p. 72. - Kjellman 



II, p. 258. — Neuman I, pp. 35—6. 



Bienn eller vanligen pollakanthisk ört af rosettskottyp. ' Frukterna äro genast 

 vid mognaden grobara, hvarför också höstgroning allmänt synes inträda i naturen. 

 Vårgroning är äfven vanlig. 



Hjärtbladen äro små, tunglikt ovala, kortskaftade, snart nervissnande. Pri- 

 mordialbladen (se fig. 3 a, b) äro likaledes ovala, så småningom öfvergående i den 

 typiska bladformen. Hypokotylen sammanflyter med den m. 1. m. rikt grenade 

 hufvudroten. Kraftig birotbildning inträder tidigt från epikotylbasen (jmf. fig. 3 c— e). 



1 Enligt mina iakttagelser synes E. acer vara så godt som uteslutande perenn; blott enstaka hapaxan- 

 thiska individ hafva af mig påträffats. Johansson, 1. c. angifver äfvenledes västen såsom perenn på Gott- 

 land, -måhända äfven, såsom flororna nppgifva, 2-årig». I flororna angifves växten såsom 2-årig eller bienn 

 och perenn. 



