28 N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



Birotsystemet ersätter tidigt, på den vårgrodda plantan vanligen redan första året 

 hufvudrotsystemet, som förtryckes, men dock vanligen kvarlefver åtminstone 

 andra året. 



Öfvervintringen sker på öppet rosettstadium. På de ur vårgrodda frukter upp- 

 komna plantorna förtjockas redan första året den epikotyla stamdelen och antar 

 karaktär af jordstam. ' 



Med hufvudf ormen synes /. politus (E. politus Fr.) nära öf verensstämma. Gro- 

 ningen torde här i regeln ske om »våren» (försommaren). Utbildningen under första 

 året blir dock aldrig här så kraftig. Hufvudroten synes under hela första året vara 

 enda rotsystemet. Hjärtbladen äro ovala, skaf tade, omärkligt slidiga, såsom utväxta 

 c: a 3 + 4x2 mm. 



Erigeron canadensis. 



Undersökningsmaterial: herbarieexemplar (H. U.). 



Litteratur: Areschotjg IV, p. 19. — Ascherson I, p. 299. Hildebrand 

 II, pp. 59-60. — Johansson III, p. 72. — Neuman I, p. 36. 



E. canadensis uppgifves vanligen i de svenska flororna såsom ettårig eller som- 

 marannuell; så också af Johansson, 1. c, hvilken dessutom nämner, att »frukten 

 mognar mycket sent (sept. och okt.)»; Areschotjg, 1. c, upptager växten såsom som- 

 marannuell och bienn, Ascherson, 1. c, och Hildebrand, 1. c, såsom vinterannuell 

 och sommarannuel]. 



Af mig undersökta herbarieexemplar synas alla m, 1. ni. tydligt direkt 

 sträckledade. 



Erigeron neglectus! och E. uniflorus! (Tafl. IV, A: 4.) 



Undersökningsmaterial: E. neglectus : års — 2-årsplantor, T. Lpm. Abisko- 

 dalen 2 % 1903; E. uniflorus: års — flerårsplantor, T. Lpm. Vassitjåkko, ängsmark, 

 ls ./ 8 1903 (fig. 4 a, b); i kultur uppdragna årsplantor, H. B. U., l, /io 1904 (fig. 4 c); 

 herbarieexemplar (H. U.). 



E. neglectus och uniflorus öfverensstämma i allt väsentligt med hvarandra och 

 närmast med /. politus af föregående art. Liksom denna utmärkas de af kraftigare 

 och längre än hos E. acer kvarlefvande hufvudrot samt af längre kvarstannande på 

 rosettstadiet. Att uppställa arterna såsom vanligen 2-åriga 3 synes vara oriktigt. I 

 Torne Lappmark såg jag sommaren 1903 båda arterna typiskt pollakanthiska. 



Hjärtbladen (se fig. 4 a) äro tunglikt ovala, skaffade, nästan omärkligt slidiga, 

 hos E. uniflorus c:a 1,5 + 2 x 1 mm. Hypokotylen förtjockas vanligen något andra 

 året och ingår åtminstone med sin öfre birotdrifvande del i den blifvande jordstammen. 



1 Jmf. Kjellman, 1. c. 



2 Neuman I, p. 36: E. neglectus. 



