30 N. SYLVÉN. OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



dock första året relativt svaga. Öfvervintringen sker förmedelst de slutna vinter- 

 knopparna. Ännu andra årets höst kvarfinnas dock de vissnade resterna af hufvud- 

 skottet (se fig. 3 c). Under andra året utvecklas ur en af hjärtbladsknopparna ett 

 sträckledadt skott likt moderskottet; i en eller några af dess låg- eller nedre ört- 

 bladsaxiller utbildas slutna vinterknoppar (jmf. fig. 3 e), och utvecklingen fortgår så 

 ännu ett eller annat år (se fig. 3 d, e). Hufvudroten bortdör efterhand och rotsyste- 

 met utgöres af de från skottaxlarnas basaldelar nu kraftigt utvecklade birötterna; 

 ett typiskt stjälkbaskomplex har bildats. Men redan under det första förstärknings- 

 stadiet synes Linosyris i regeln frångå sin natur af stjälkbaskomplex. Under senare 

 ungplantsår blifva nämligen de från skottbasal delarna utvecklade vinterknopparna 

 alltmera oberoende af sina respektive moderskott; vinterknopparna utvecklas till allt 

 större styrka, de förses med egna birötter, och slutligen inträder fullständig skott- 

 isolering. Det förut befintliga stjälkbaskomplexet har sålunda nu öfvergått till 

 groddknoppstam med ettåriga jordstamled. 1 Dock påträffar man stundom äfven 

 blommande individ af m. 1. m. tydligt stjälkbaskomplexartad skottbyggnad. — Det 

 första förstärkningsstadiet synes i naturen vara af flere års längd. 



Eupatoriiun camiahinum ! (Tafl. XXII: 1.) 



Undersökningsmaterial: ungplantsserie : Sk. Råbelöfssjön, sandstrand 17 /s 

 1904; i kultur uppdragna årsplantor: H. B. U. s. 2 %, sk. V., "A o— "Ao 1900, F. R. 

 Kjellman; H. B. U. Ao 1903 (fig. 1 a, b). 



Örtartad pollakanth af sträckledad typ. Under odling i H. B. U. har växten 

 visat sig vårgroende. Vårgroning har också af mig iakttagits i naturen. 



Hjärtbladen äro skaf tade, rombiskt ovala, c:a 5 + 5 x 4,5 mm. Primordial- 

 bladen äro helbräddade, ovala. Den förlängda hypokotylen öfvergår utan tydlig 

 gräns i den grenade hufvudroten. Tidigt utbildas från hypokotyl och epikotylbas 

 talrika, kraftiga birötter. 



Odlad å trädgårdsland sommaren 1903 utbildade växten under groningsåret ett 

 ända till 2 dm. högt epikotylskott. Från hjärt- och nedre örtbladsaxillerna hade 

 slutna, plagiotropa vinterskott utvecklats och i samband härmed de nedre stampar- 

 tierna m. 1. m. starkt förtjockats (se fig. 1 a, b). Liksom hos den sedan länge till 

 sina första förstärkningsstadier kända ScropMdaria nodosa 2 (jmf. fig. 1 och 2 tafl. 

 XXII !) utbildades i kultur under groningsåret en kort, men grof, på upplagsämnen 

 rik, horizontell, vanligen bipolär jordstam med slutna spetsknoppar. Denna utgöres 

 af två tjocka, plagiotropt riktade hjärtbladsskott och den med dessa till ett helt för- 

 bundna, omformade basaldelen af det första epikotyla internodiet. I bildandet af 

 jordstammen ingår, såsom nämnts, vanligen äfven hela första epikotyla internodiet 

 med dess axillärknoppar (se fig. 1 b). — Hvad rotsystemet å de i kultur uppdragna 

 plantorna beträffar, hade hufvudroten förträngts af de från jordstammen rikligt ut- 



1 Jmf. Nilsson I, p. 97. 



2 Jmf. exempelvis K.telj,.man II, p. 255. 



