32 N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



Enligt Warming, 1. c, är hufvudroten svag »og dor i 2det Aar; efter de smalt 

 ovale Kimblade f0lger en kortleddet Stamgel med Lovblade. Allerede i en Ålder af 

 et Par Maaneder udvikles Udlobere, der med ret Spids s0ge ned i Jorden ; de ere 

 forelobig straktleddede Lovskud, som alle senere Udlobere. Allerede i Spiringsaarets 

 September — Oktober ville (eft. Irm.) blomstrende Skud i Knopform findes anlagte i 

 Primskuddets övre Bladaxler, og selve Primskuddet vil vsere i floral Knoptillstand, 

 men först 2det Åars Vaar udfoldes disse florale Skud, efter at Vinteren har drsebt 

 Lovbladene». De af Warming studerade plantorna hunno ej så långt i utveckling; 

 han säger om dem, 1. c. p. 75: »jeg antager, at saadanne, mindre kraftige Planter 

 ville perennere med ubegraenset Endeknop, indtil Blomstring kan intraede». 



Calendula officinalis! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: H. B. U., systematiska afdel- 

 ningen (G. o fficinalis-j)a 1 r cellen), l7 /io 1903; herb arieexemplar (H. U.). 



Sommarannuell hapaxanth af nedtill m. 1. m. tydligt rosettlikt förkortade in- 

 ternodier. Frukterna äro genast vid mognaden grobara; ur höstgrodda frukter upp- 

 komna plantor har jag insamlat i H. B. U. d. 17. 10. 1903. 



Hjärtbladen äro ovalt lancettlika, skaftade, kort sammanväxt slidiga, c:a 

 5 + 15 x 6 mm. Den förlängda hypokotylen sammanflyter med den starka, rikt och 

 kraftigt grenade hufvudroten. 



Centaurea cyanus! (Tafl. V, A: l.) 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: Vg. Hassle, vårsådd åker, 17 / 6 

 (fig. 1 a, b), a ~ l4 / 7 1902; öfvervintrade rosettplantor: Vg. Hassle, höstsådd rågåker, 

 IC / 5 1903 (fig. 1 c); herbarieexemplar (H. U.). 



Litteratur: Areschoug IV, p. 22. — Ascherson I, p. 349. — Hildebrand 

 II, pp. 59 — 60. — Johansson III, p. 67. 



Vinterannuell och sommarannuell hapaxanth. 



Hjärtbladen (se fig. 1 a, b) äro ovala, skaftade, kort sammanväxt slidiga, med 

 på skaftet nedlöpande skifvor, såsom utväxta ända till 10 + 20 X 10 mm. Örtbla- 

 den visa åtminstone hos vinterannuell a individ vacker heterofylli (se fig. 1 c), i det 

 de nedre rosettbladen äro ovalt — jämnbredt lancettlika, helbräddade — glestandade, 

 öfvergående i den oregelbundet flikade — parflikade bladformen. Den förlängda hy- 

 pokotylen sammanflyter med den kraftiga, grenade hufvudroten. 1 



Den vinterannuella plantan öfvervintrar på öppet rosettstadium. Redan första 

 årets höst inträder vanligen rosettgrenighet. — Äfven hos den rent sommarannuella 

 plantan förekommer ofta nedtill på epikotylskottet internodieförkortning (se fig. 1 b) ; 

 späda plantor äro dock direkt internodieförlängda (se fig. 1 a). 



1 Om rotsystemet se Freidenfelt I, p, 332. 



