42 ST. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



Hjärtbladen äro rundadt ovala, skaftade, kort sammanväxt slidiga, c:a2 + 5x4 

 mm. Primordial bladens skifvor äro rundade, ej eller otydligt nedlöpande på skaften, 

 helbräddade — glestandade. Den förlängda hypokotylen öfvergår utan tydlig gräns 

 i den rikgrenade hufvudroten. 



Om växtens motståndsförmåga mot vinterkölden, säger Johansson, 1. c: Vid 

 första vinterköld förfrysa alla utom groddplantorna på rosettstadiet, hvilka uthärda 

 något längre. Undantagsvis har jag ännu i mars, men ej längre, sett smärre rosetter, 

 hvilkas inre blad voro friska.» 



Sonclius asper! 



Undersökningsmaterial: grodd— ungplantor : Vg. Hassle prästgård, träd- 

 gårdsland, Va 1902; höstgrodda plantor: Uppl. Uppsala, komposthög, 2 Vio 1901; Vg. 

 Hassle prästgård, kultur å trädgårdsland, fr. insaml. Vs, s. "/«, plantor sk. 17 / a 1904. 



Litteratur: Johansson III, p. 96. — Sylvén VI, pp. 175—6. 



S. asper öfverensstämmer nära med föregående art. — Hjärtbladen äro mera 

 ovala, kort- eller nästan oskaftade, undertill ofta gredelinaktigt anlupna, c:a 5 X 2 

 mm. Primordialbladen äro nästan cirkelrunda, glest taggtandade, vanligen relativt 

 kortskaftade med tydligt vingade skaft. 



Lactnca muralis! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: Vg, Ymseborg, Vs 1902; ung- 

 plantserie: Vg. Hassle, Mörtevik, / 6 1903 ; Uppl. Gottsunda, Vs 1904; i kultur upp- 

 dragna årsplantor: H. B. U. / lt> 1904. 



Pollakanthisk ' ört af rosettskottyp. Groningen försiggår i naturen om våren. 



Hjärtbladen äro skaftade, rundadt ovala. Särskildt å i djup skugga växande 

 individ utväxa hjärtbladsskaften starkt under epikotjdutvecklingen ; hjärtbladsskif- 

 vorna få här en mera rundad ( — spadlik) form. Å skuggexemplar hafva uppmätts 

 hjärtblad om ända till 12 + 5 X 5 mm. På plantor från mera typisk ståndort mäta 

 hjärtbladen c:a 6 + 5 X 3 mm. Primordialbladen äro hjärtlikt triangulära, glest tagg — 

 bukttandade, långskaftade med vingade skaft. Den förlängda hypokotylen öfvergår 

 utan synbar gräns i den fin- och relativt fågrenade hufvudroten. Redan under gro- 

 ningsåret torde birötter börja utvecklas från epikotylbasen. Hufvudroten kvarfinnes 

 ännu andra årets vår, men de kraftiga och rikt grenade, från epikotylbasen utgå- 

 ende birötterna utgöra nu det egentliga rotsystemet. 



Under groningsåret utvecklas i naturen ett m. 1. m. rikbladigt rosettskott. 

 Öfvervintringen sker på öppet rosettstadium. De öfvervintrade bladen äro vanligen 

 på våren vackert rödvioletta. — I kultur å trädgårdsland, H. B. U., sommaren 1904, 



1 Enligt Moe, I, p. 38, bienn ! 



