44 N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



uthärdas öfvervintringen af de bienna individen, som på hösten ofta nått en bety- 

 dande rosettstorlek och under jord utbildat ett ofta synnerligen kraftigt, upptill starkt 

 ansvälldt (upplagrande) hufvudrotsystem. 



En enstaka perennerande planta insamlades i maj månad 1904 vid Krusenberg 

 i Uppland. Det internodiesträckta, kraftiga fjolårshufvudskottet kvar! ef de ännu till 

 sina rosettstampartier (dess öfre partier kvarfunnos i nervissnadt tillstånd) och från 

 vecken af tvenne dess nu bortvissnade nedre örtblad hade rosettartade, vintergröna 

 föryngringsskott kommit till utveckling. 



Tragopogon prat ensis ! 



Undersökningsmaterial: grodd— ungplantserie: Uppl. Uppsala, åsen Vi o 1904, 

 "/• 1905; i kultur uppdragna årsplantor: H. B. U. s. - 7 A„ 1903, gr. A, sk. 22 A 1904; 

 Vg. Hassle prästgård, trädgårdsland: fr. insaml. %, s. "A, plantor sk. 17 / 9 1904. 



Litteratur: Brundin I, p. 28. — Cleve II, p. 53. — Moe I, p. 38. — Syl- 

 vén VI, pp. 179—80. - Winkler I, p. 12, Taf. II, Fig. 2. 



Bienn eller plurienn 1 hapaxanth af rosettskottyp. Frukterna äro grobara redan 

 fruktmognadsårets höst ; ~ höstgroning förekommer också i naturen, då växten sannolikt 

 blir höstgroende bienn. Ett flertal frukter gro dock först på våren året efter frukt- 

 mognadsåret. 



Hjärtbladen äro långt sammanväxt slidiga, liniära — syllika, c:a 7 +50 X 1 — 1,5 

 mm. Primordialbladen äro liniära— tunglika. Den korta, blott en eller ett par mm. 

 långa hypokotylen sammanflyter med den grenade, genomgående hufvudroten. 



Af Brundin, 1. c, föres Tragopogon pratensis till den af honom uppställda 

 Lappa tomentosa-tyYien med den anmärkningen, att den » af viker från denna typ endast 

 så tillvida, att några af de under första sommaren sist utvecklade bladen öfvervin- 

 tra». — De af mig vid Uppsala d. 13 A 1905 insamlade höstgrodda, öfvervintrade 

 plantorna hade ännu de första örtbladen kvarsittande friska; hjärtbladen voro dock 

 i allmänhet fullständigt ner vissnade. Större öfvervintrade individ ägde nu vanligen 

 blott ett fåtal eller inga fjolårsblad kvarlef vande. 



Tragopogon porrif olius ! 



Undersökningsmaterial: grodd— ungplantor : H. B. U. (Tr. porrifoliiis--pa,r- 

 cellen å systematiska af delningen) 30 A 1904. 



Tragopogon porrifolhis torde till sin utveckling nära öfverensstämma med före- 

 gående art. — Å de i H. B. U. insamlade grodd— ungplantorna mätte hjärtbladen c:a 

 10 + 55 X 1,5 mm. Hypokotylen var c:a 4 mm. lång. 



1 Se Moe, 1. c. 



' J Jraf. Cleve, 1. c, Sylvén, 1. c. 



