50 N. SYLVÉN. OM DE SVENSKA DIKOTYLEDÖNERNA. 



Hjärtbladen äro små, kortskaft ade, rundade, svagt— omärkligt nrnupna i spet- 

 sen, c:a 0,8 + 2 x 1,6 mm. Primordialbladen äro tämligen kort skaftade, rundadt 

 spadlika, helbräddade eller glest bukttandade, de senare rosettbladen mera långskaf- 

 tade, rundade—slutligen ovalt lancettlika, naggade. Den förlängda hypokotylen sam- 

 manftyter med den grenade, genomgående hufvudroten ; ett svagt förtjockadt upp- 

 lagsorgan bildas. Å de vid Länna insamlade ungplantorna syntes å de äldre plan- 

 torna jämväl kraftiga birötter utbildade från epikotylbasen. 



I naturen utvecklas under groningsåret ett m. 1. m. rikbladigt rosettskott, som 

 öfvervintrar på rosettstadiet ; å de höstgrodda plantorna synas t. o. m. hjärtbladen 

 stundom kvarsitta friska ännu efter öfvervintringen. När utlöparbildning inträder, 

 är mig obekant; möjligt är, att utlöpare utbildas först, då plantan öfvergår i floral- 

 stadium. Första förstärkningsstadiet synes i naturen vara af flere års längd. 



Campaimla miifl.ora ! 



Undersökningsmaterial: ungplanta: T. Lpm., Abiskojokk, skifferbrant, 

 2 % 1903. 



Af en i naturen insamlad sannolikt andraårsplanta att döma, synes C. uniflora 

 närmast öf verenstämma med C. rotundifolia, med hvilken art den ju också nära 

 öfverensstämmer såsom skottbyggnadstyp. Å den insamlade ungplantan var hufvud- 

 roten ännu relativt svagt förtjockad, och sidoskottalstring hade ännu ej inträdt. Ett 

 S-tal örtblad hade rosettlikt utvecklats från den svagt internodieförlängda epikotyla 

 stammen; blott tvenne örtblad voro vid insamlandet i lifvet; dessa voro långskaf- 

 tade med runda skifvor. Örtbladsslidorna synas kunna tjänstgöra såsom utmärkt 

 vinterskydd ; örtbladens fasta konsistens tyder på, vintergrönska. 



J.isioiie montana! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor : Vg. Hassle prästgård, sand- 

 jord, Vt, "A, 2 V 8 1902, A 1903; i kultur uppdragna årsplantor: H. B. U. /,„ 1903. 



Litteratur: Areschoug IV, p. 60. — Ascherson I, p. 399. — Fries I, p. 

 97. Johansson III, pp. 78—9. — Moe I, p. 38. - - Neuman I, p. 98. — War- 

 ming VII, p. 193. 



I regeln bienn hapaxanth af rosettskottyp. Areschoug, 1. c, uppgifver dock 

 växten såsom i Skåne äfven vinterannuell (så också Ascherson, 1. c, för Bran- 

 denburg). Neuman, 1. c, anger för /. litoralis »rot genom öfversandning ofta 3 — 4- 

 årig». Enligt Fries, 1. c, lämnar J. montana v. perennans Dec. »ett i ögonen mest 

 fallande exempel» på, att »verkligen ett-åriga arter stundom från roten utveckla nya 

 skott och blifva verkligen fleråriga». -- Enligt Johansson, 1. c, är den på Gottland före- 

 kommande formen af J. montana var. litoralis Fr. »normalt bienn». »Redan i slutet 

 af juni äro groddplantor af förra årets frön mång- och tätbladiga. Däremot söker 

 man efter de äldre individens fruktsättning förgäfves nya groddplantor. Gronings- 



