KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. N:0 2. 57 



försök i kruka tyckas likväl visa, att ett eller annat frö skulle kunna gro på hösten 

 under gynnsamma förhållanden. — På senhösten uppträda med eller utan metanthesis 

 nya skott på de fruktificerande plantornas stjälkar. Dessa skott sitta i allmänhet ej 

 vid rothalsen utan högre upp och hafva inga birötter, så att föga utsikt finnes till 

 att växten skall kunna blifva perenn. » 



Själf har jag aldrig i naturen sett J. montana annat än rent bienn. 



Hjärtbladen äro små, ovala, kortskaftade, snart bortdöende, c:a 1 x 0,5 mm. 

 Primordialbladen äro ovala— lancettlika, kortskaftade, helbräddade — svagt bukttandade. 

 Af hypokotyl och hufvudrot bildas ett rikt och fint grenadt, svagt pålliknande huf- 

 vudrotsystem. 



Öfvervintringen sker på öppet rosettstadium. På våren äro rosettbladen ofta 

 svagt violett anlupna. 



Odlad å trädgårdsland i H. B. U. sommaren 1903, utvecklade växten ett redan 

 under groningsåret m. 1. m. rikgrenadt rosettskott. Sidoskotten voro vid tiden för 

 öfvervintringen ofta tydligt internodiesträckta, båglikt utåt— uppåtgående. Å de 

 större exemplaren hade äfven hufvudskottets öfre internodier börjat svagt förlängas. 



Bryonia alfoa! 



Undersökningsmaterial: i kultur uppdragna årsplantor: H. B. U., s. 2 % 

 sk. 2 7r, "-"/i. 1900, F. R. Kjellman; H. B. U. A„ 1903. 



Litteratur: Hildebrand II, p. 67. — Irmisch VII, pp. 57—8, Taf. IV, Fig. 

 11—17. — Kjellman II, p. 255. — Warming IV, p. 28. 



Örtartad pollakan th af direkt sträckledad typ. — Af Kjellman, 1. c, hänföres 

 Br. alba till en typ, som »karaktäriseras af fullt slutna, svagt utvecklade, företrädes- 

 vis i hjärtbladens veck anlagda vinterknoppar och en till ett kraftigt upplagsorgan ut- 

 bildad hufvudrot». — En å trädgårdsland i H. B. U. sommaren 1903 uppdragen, på 

 hösten insamlad årsplanta ägde sålunda en ända till 17 mm. diametermäktig upp- 

 lagsrot: vinterknopparna voro af ända till 5 mm:s längd; knoppfjällen gulhvita, 

 kort tätludna. 



Växtens utveckling från frö är äfven studerad af Irmisch, 1. c. »Die Pflanze 

 perennirt durch die Knospen, welche sich friih schon in den Achseln der Keimblätter 

 gebildet hatten, im Laufe des Sommers aber nicht ausgewachsen sind. Neben der 

 stärkeren Hauptknospe findet man nicht selten auf beiden Seiten je eine Beiknospe, 

 und deren mogen wohl an kräftigeren Exemplaren noch mehr vorkommen. Die 

 Knospen werden von dicht auf einander liegenden, auf der etwas gewölbten Aussen- 

 seite mit Härchen, die am Rande wimperartig hervortreten, reichlich besetzten Schup- 

 penblättern gebildet.» Birötter utgå rotgrenlikt från den med hufvudroten samman- 

 flytande hypokotylen. 



Hjärtbladen äro skattade, rundadt ovala, i spetsen svagt intryckta, sträf- 

 håriga, c:a 17 + 20 X 14 mm. Primordialbladen äro glest och svagt bukttandade, 

 mera rundadt, ej så kantigt hjärtformiga som de typiska, senare örtbladen. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 40. S:o 2. 8 



