20 



60 N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



ende hufvudroten till ett tidigt m. 1. m. kraftigt förtjockadt, pålliknande upplags- 

 organ. Å äldre ungplantor synas stundom enstaka birötter utbildade från epiko- 

 tylbasen. 



Under groningsåret utbildas i naturen ett m. 1. m. rikbladigt, ännu första året 

 ogrenadt rosettskott, som öfvervintrar på öppet rosettstadium. "Det första förstärk- 

 ningsstadiet s}^nes i naturen vara af flere års längd. 



Valériana officinalis ! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: Nb. Brännberg, bäckstrand, 

 /« 1903; höstgrodda årsplantor: H. B. U., systematiska afdelningen (V. officinalis- 

 parcellen), Vi o 1903; ungplantor: Vg. Hassle prästgård, ängsmark, 2 % 1903; i kultur 

 uppdragna årsplantor: H. B. U., s. 2 %, sk. 7 A, ll — 16 / 10 1900, F. R. Kjellman; H. 

 B. U., Ao 1903. 



Litteratur: Irmisch VIII, pp. 28—30, 31, Tab. II, Fig. 1—13, 17—18. - 

 Kjellman II, p. 259. — Lubbock I, 2, pp. 81—2. 



Örtartad pollakanth af rosettskottyp. Groningen försiggår i naturen vanligen 

 om våren; frukterna äro dock genast vid mognaden grobara; liöstgroning har af mig 

 iakttagits i H. B. U. hösten 1903. 



Hjärtbladen äro kort sammanväxt slidiga, skattade, rundadt ovala, i spetsen 

 grundt urnupna ; c:a 10 + 6 x 3,5 mm. å skuggex. från Nb.; c:a 5 + 5 X 4 mm, å ex. 

 från Uppl. Uppsala, H. B. IL; c:a 4 f 11 X 10 mm. å i kultur uppdragna plantor. 

 Första örtbladet är enkelt, rundadt, spadlikt, helbräddadt eller svagt bukttandadt. 

 Hufvudroten blir fint och skäligen rikt grenad, men undantränges snart af de 

 tidigt från hypokotylen och slutligen äfven från epikotylbasen utgående birötterna. 

 Dessa förtjockas starkt, särskildt till sina öfre delar, och tjänstgöra som upplags- 

 organ. ' 



Under vintern bortvissna örtbladen; vinterskydd bildas af deras kvarsittande 

 sliddelar jämte de outvecklade örtbladens starkt utbildade fotdelar. 



Växtens utveckling från frö är ingående studerad af Irmisch, 1. c: »Keim- 

 pflanzen, welche ich in der freien Natur fand, entwickelten im ersten Jahre kaum 

 mehr als zwei bis funf Laubblätter, die aber, welche ich in Töpfen zog und ange- 

 messen pflegte, entwickelten deren bis zum Herbste zehn und daruber. — - 

 Die Blätter der wilden Exemplare bleiben im ersten Jahre, meist auch im folgenden 

 ungetheilt, die cultivirten Exemplare erlangen durch mancherlei Zwischenstufen hin- 

 durchgehend schon gegen den Herbst des ersten Jahres eine fiedertheilige Lamina. 

 — An den cultivirten Pflänzchen wachsen von den Knospen, welche sich 

 in den Achseln aller Laubblätter bei den Keimpflanzen finden, manche zu laubblättri- 

 gen Trieben aus, andere wurden, wenn die Pflanzen tiefer in den Boden eingesetzt 

 waren, zu kurzen wagerechten ausläuferartigen Zweigen. — — — — Bereits im 



1 Jmf. Kjellman, 1. c. 



