KDNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. NIO 2. 65 



Linnsea borealis! 



Undersökningsmateria] : 2-års planta: Vg. Hassle, Fålebergsskogen 17 / s 1905. 



Litteratur: Sernander T, p. 234, anm. — II (separat p. 15). — Wittrock I, 

 pp. 18—29, fig. 1—4. — II, p. 447. 



Buskartad pollakanth af direkt sträckledad typ. ' Enligt Wittrocks undersök- 

 ningar (I, p. 22) äro fröna genast grobara; »förvaras de inne i torrt rum öfver vin- 

 tern så dö de.» 



Wittrock har i augusti månad i Värmland i en Linnaea-rik skog påträffat en 

 planta, som kommit upp ur frö samma år på våren. »Efter nämnda planta att 

 döma har den unga Linnsean vid slutet af sin första vegetationsperiod nått följande 

 grad af utveckling. Förutom de organer som förefunnos redan vid groningsaktens 

 slut, nämligen den hypokotyla stamleden, pålroten och hjärtbladen, hvilka med undan- 

 tag af pålroten synas hafva blott högst obetydligt tilltagit i storlek, äger den nu en 

 epikotyl stamled och tvenne hvarandra motsatta primordialblad. Den epikotyla 

 stamleden är mycket kort — knappast 1 mm. lång — och tämligen starkt hårig af 

 de för Linnaeans örtbladsskaft och epikotyla vegetativa stam så karaktäristiska (ned- 

 åtriktade, utdraget koniska och något böjda, encelliga) håren. Primordialbladen stå 

 i af seende på formen emellan hjärtbladen och de hos den äldre växten förekommande 

 fullt utbildade örtbladen. Deras bladskifvor äro ej helbräddade såsom hjärtbladens, 

 utan liksom örtbladens försedda med små utskott; dock blott ett på hvardera sidan. 

 — Utom de organer, som nu blifvit nämnda, äger den unga plantan en 

 liten naken vinterknopp i toppen på den epikotyla stamleden strax ofvanför primor- 

 dialbladens vidfästningspunkter. Hos denna knopp kunna tvenne små bladanlag ur- 

 skiljas. — Någon grenbildning från pålroten äger under första året icke rum.» 



(Wittrock I, pp. 26—8.) 



Enligt Sernander, I, 1. c, antager hufvudstammen »med andra vegetations- 

 periodens inträdande» sin »nedliggande ställning»; »den nedliggande hufvudstammen 

 är en omedelbar fortsättning . af växtens primära axel»; stammen förgrenas och blom- 

 bärande grenar uppträda »tredje året, då på andra årets föryngringsskott fruktifika- 

 tionsskott utväxa». Hufvudroten »blir förgrenad och fortlefver åtminstone 3 år». 

 Tredje året inträder birotbildning »på andra årets föryngringsskott». 



I naturen har jag själf påträffat blott en enda ungplanta af Linncea borealis. 

 Denna hade ännu kvarsittande hjärtblad; 2 endast tvenne örtbladspar voro ännu ut- 

 bildade. Det vill synas, som om plantan varit på andra året af sin utveckling. 

 Under groningsåret skulle då blott ett örtbladsinternodium hafva utvecklats; detta 

 syntes nämligen nu fullt förvedadt, genom sin brunaktiga färg tydligt afvikande från 

 det gröna, ännu oförvedade andra internodiet. Utvecklingen under groningsåret 

 skulle då, hvad stamsystemet beträffar, nära öfverensstämma med den af Wittrock 

 för den i naturen grodda plantan lämnade beskrifningen. Hypokotylen var starkt 



1 Af Warming, VIII, p. 269, föres Linnma borealis till gruppen krypbuskar; War.ming, IV, p. 58, 

 upptager Linnma blaud underjordiske Vandrere med hurtig bortdaende Primrod» (p. 48). 



2 Wittrock, II, 1. c, anmärker om hjärtbladen, att de lefva mer än en vegetationsperiod. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 10. N:o 2. 9 



