KPNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. N:0 2. 67 



hade alla utvecklat ett rikt grenadt, m. 1. m. plagiotropt skottsystem; äfven å de 

 äldre, tydligen en gång öfvervintrade plantorna syntes detta ännu andra årets höst 

 fullständigt kvarlefvande. Från de nedre, m. 1. ni. öfversandade eller i sanden ned- 

 dragna internodiernas örtbladsaxiller hade ni. 1. m. utlöparartade, med fjällika låg— 

 örtblad försedda skott kommit till utveckling. Från de nedre plagiotropa sidoskotten 

 hade nodala birötter börjat utvecklas. 



Galium palustre! (Tafl. VI, B: i.) 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantserie: Vg. Hassle, Nordängen, sand- 

 strand Va 1902, I5 / 9 1904 (fig. 1 b); Vg. Hassle, Ängarna 2 V 5 1903; Vg. Hassle, Vallby 

 V. 1905 (fig. 1 a). 



Örtartad pollakanth af direkt sträckledad typ. Vårgroning synes i regeln in- 

 träda i naturen. 



Hjärtbladen äro jämnbreda — ovala med otydligt afsatt skaft, c :a 5 X 1,2 mm. 

 Primordialbladen äro relativt korta och breda. Hypokotyl och hufvudrot se föregå- 

 ende art. 



Tidigt börja från hjärt- och snart äfven från nedre örtbladsaxillerna rikligt med 

 sidoskott utbildas (se fig.). Dessa, liksom vanligen äfven hufvudskottet, blifva förr 

 eller senare plagiotropt inriktade. Öfvervintringen sker på plagiotropt, vintergrönt 

 stadium. Liksom hos föregående art utvecklas stundom de undre sidoskotten till 

 låg — örtbladiga utlöpare (se fig.); såväl dessa som äfven de typiskt örtbladiga sido- 

 skotten blifva förr eller senare birotdrifvande vid nodi. — Blomning torde i naturen 

 kunna inträda tidigast under andra året. 



Galium rotuntlifolium! (Tafl. VI, B: 2.) 



Undersökningsmaterial: grodd— ungplantserie : Gtl. Bro V? 1904 (fig. 

 2 a-f). 



G. rotundijolium synes af vika från närmast föregående båda arter därati, att 

 öfre delen af hufvudskottet ej sällan bortdör under vintern (se fig. 2 e, f); öfvervin- 

 tringen sker då förmedelst de ur hjärt- och nedre örtbladsaxillerna utbildade, syn- 

 barligen ännu på hösten skäligen svagt utvecklade, uppstigande vinterskotten; här 

 torde väl då verkliga öppna vinterskott närmast böra anses föreligga. Å relativt 

 svagt utvecklade plantor kvarlefver dock hela hufvudskottet öfver vintern (se 

 fig. 2 c, d). Å längre framskridet ungplantsstadium torde äfven m. 1. m. utlöpar- 

 lika, låg— örtbladiga sidoskott komma till utveckling från de nedre bladaxillerna. Skott- 

 axlarna äro dock här i regeln mera ortotropa. G. rotundijolium torde äfven som 

 äldre vara m. 1. m. vintergrön. Det första förstärkningsstadiet synes i naturen vara 

 af flere (mer än två) års längd. 



