KUNGL. ÖV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. NIO 2. 89 



Pedicularis Oederi. 



Undersökningsmaterial: ungplantserie: Norge Dovre 2 A 1886, C. Lindman. 



Örtartad pollakanth af rosettskottyp. Grpningen torde i naturen försiggå 

 om våren. 



Hjärtbladen äro tydligt sammanväxt slidiga, tämligen långt skaffade, rundadt 

 —rektangulärt ovala, c:a 5+4x3 mm. Primorclialbladeii äro relativt enkelflikade. 

 Den förlängda hypokotylen sammanflyter med den genomgående, sparsamt grenade 

 lmfvudroten till ett tidigt ganska starkt förtjockadt, pålliknande upplagsorgan. Å 

 äldre ungplantor synas stundom liksom lmfvudroten upplagsförtjockade birötter ut- 

 vecklade från hypokotylen eller från epikotylbasen. 



P. Oederi synes tillhöra samma ungplantstyp som de hapaxanthiska Peclicularis- 

 arterna. Öfvervintringen sker på slutet (spets-) knoppstadium. Det första förstärk- 

 ningsstadiet synes i naturen vara af flera års längd. 



Mela]npyrum-arterna(!) 



Undersökningsmaterial: gronings — grodd — ungplantsstadjer: M. pratense: 

 Vg. Hassle 14 A 1904; Uppl. Uppsala A, 1895, J. A. Z. Brundin ; Uppl. Uppsala, Grind- 

 stugan 23 A 1902; Vg. Hassle V* 1902; herbarieexemplar (H. IL). 



Litteratur: Brundin I, pp. 11 — 12, fig. 1. — Irmisch I, p. 224, anm. — 

 Johansson III, pp. 84 — 5. — Kerner I, 1, pp. 163 — 4, Fig. p. 160. — Syl ven VI, 

 p. 176. — Winkler I, p. 16. 



Melampyrum-aTtemaiS intressanta utveckling från frö är skildrad af Brundin, 

 1. c. Redan Irmisch, 1. c., omtalar, hurusom fröna, för att ej förlora sin gronings- 

 förmåga, måste genast vid fruktmognaden komma under sådana yttre förhållanden, 

 att groning kan inträda. I Uppsala botaniska trädgård anställda groningsför- 

 sök med Melampyrum cristatum visa dock för denna arts frön en längre, ända till 

 öfver ett års tids bevarande af grobarheten. Sommaren 1903 insamlade frön såddes 

 i kruka på hösten samma år; groning inträdde först i september månad följande år. 



Hjärtbladen äro tunglika — ovala, utan särskildt afsatt skaftparti, såsom utväxta 

 c:a 17x6 mm.; ofta kvarsitta de friska ännu vid blomningen. ' Den förlängda hypo- 

 kotylen är upptill stamlik; nedtill öfvergår den utan tydlig gräns i den grenade, 

 tidigt haustorieförande 2 hufvudroten. 



Solanum dulcamara! (Tafl. VII, A: 2.) 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: Uppl. Torstuna "A 1896, J. 

 A. Z. Brundin; ungplantserie: Sk. Kristianstad, Hammar 20 A (fig. 2 a — d), 23 A 1904; 

 i kultur uppdragna årsplantor: H. B. U. s. 20 A, sk. 30 A, "/.o— "Ao 1900, F. R. 



K.TELLMAN. 



1 Jmf. Winkler, 1. e. 



2 Jmf. Brctxdix, 1. c. p. 12. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 40. N:o 2. 12 



