KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. NIO 2. 95 



bladen äro spadlikt triangulära, relativt gleshåriga. Den förlängda hypokotylen sam- 

 manflyter med den sparsamt grenade hufvudroten. 



Under vintern bortdör hufvudskottet, och öfvervintringen sker förmedelst de i 

 hjärt- eller möjligen äfven nedre örtbladsaxillerna utbildade öppna, sträckledda vin- 

 terskotten (Kjellman, 1. c.). 



Utvecklingen från frö har äfven studerats af Irmisch, 1. c. »Die Pflanze bringt 

 einen längern öder kiirzern Stengel mit entwickelten Internodien, der im Spätherbst 

 wieder absterben pflegt, ohne Bliithen gebracht zu haben; wenigstens gilt dies 

 fur die in der freien Natur aufwachsenden Pflanzen. Wenn der Stengel niedrig ist, 

 bleibt er auch nicht selten den Winter iiber frisch. In den Achseln der Kotyledonen 

 entwickehi sich niedrige, mit Laubblättern versehene Triebe. Im zweiten Jahre gelan- 

 gen die Pflanzen häufig auch im Freien zur Bliithe, indem sich entweder die primäre 

 Achse zum Bliithenstengel streckt, öder falls sie abgesterben ist, die Kotyledonar- 

 sprossen. - - Die Hauptwurzel dringt oft tief in den Boden und erreicht dabei, 



holzig werdend, die Starke eines Gänsekiels.» 



Thymns serpyllum! (Tafl. VII, A: 4.) 



Undersökningsmaterial: grodd— ungplantor: Uppl. Uppsala, Lassby, V.o 

 1903, 29 A 1904 (fig. 4 a— d); Vg. Hassle prästg., 2 7 5 1903; 7» 1905 (fig. 4 e— g). 



Litteratur: Cleve II, pp. 69—70, fig. 29—30. - Irmisch XIII, p. 70, Taf. 

 III, Fig. 41—3. - Warming IV, p. 47. 



Buskartad poDakanth af direkt sträckledad typ. »Fröna» äro genast vid mog- 

 naden grobara; höstgroning inträder också tämligen allmänt i naturen. Då växten 

 såsom vinterståndare 1 till dels sprider sina frön först under vintern eller våren, äger 

 äfven vårgroning rum. 



Hjärtbladen (se fig. 4 a — d) äro skaffade, njurlika — spadformiga med svagt ur- 

 nupen spets, c:a 1 + 1 x 1,5 mm. Örtbladen visa ingen egentlig heterofylli. Den 

 förlängda hypokotylen sammanflyter med den grenade, genomgående hufvudroten. 



Den höstgrodda plantan utbildar under groningsåret blott ett fåtal epikotyla 

 internodier (se fig. 4 a — d). Öfvervintringen sker så på vintergrönt stadium, ej sällan 

 pä rent groddplantsstadium (fig. 4 a); hjärtbladen synas i allmänhet öfvervintra å 

 den höstgrodda plantan (fig. 4 a — d). På våren äro de öf vervintrade bladen vackert 

 violettfärgade. Den vårgrodda plantan utvecklar under groningsåret ett några till 

 flere cm. långt, grenadt epikotylskott. Såväl hufvud- som sidoskott blifva tidigt 

 plagiotropt inriktade, ofta redan första året rotslående vid nodi (jmf. fig. 4 g). 

 Ungplantans skottaxlar öfvervintra äfven till sina öfre internodier (jmf. fig. 4 e — g); 

 Irmisch anmärker dock, 1. c: »Im ersten Winter sterben in der freien Natur in der 

 Regel die obern Internodien ab, und es wachsen die Knospen in den Achseln der 

 Keim-, zuweilen auch der untern Stengelbl ätter zu neuen Stengeln aus, ähnlich wie 

 es auch bei Genista tinctoria und andern Sträuchern der Fall ist.» 



1 Jmf. Sernander III, p. 330. 



