98 N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



tigt, ni. 1. in. rikgrenadt utlöparsystem. Hufvudroten var starkt utbildad; från epi- 

 kotylbasen hade äfven ett kraftigt birotsystem utvecklats. 



Under vintern bortdör moderväxten fullständigt, ocli öfvervintringen sker för- 

 medelst de sålunda isolerade utlöparna. Blomning torde i naturen inträda först efter 

 ett flerårigt första förstärkningsstadium. 



Kcutellaria hastaefolia. 



Litteratur: Irmisch XIII, p. 89. 



Prmiella vulgaris! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantserie: Vg. Hassle prästg. V.-,, Ii, 

 2 % 1902, I2 /, 1903; i kultur uppdragna årsplantor: H. B. U. / l0 1903. 



Litteratur: Cleve II, p. 56. Irmisch XIII, pp. 89— 90, Taf. IV, Fig. 

 119 — 20. - Kjellman II, p. 259. — Winkler I, p. 16. -- Wittrock II, pp 442 — 3. 



Örtartad pollakanth af nedtill svagt förlängda internodier, därför af m. 1. m. 

 rosettskottliknande typ. Groningen försiggår på våren. Enligt Cleve, 1. c., behöfva 

 fröna bestämd hvilotid för att blifva grobara. 



Hjärtbladen äro skaffade, spadlika med vanligen svagt urnupen spets, c:a 

 3 + 4 x 3,5 mm. Örtbladen visa blott svag heterofylli. Den förlängda hypokotylen 

 öfvergår utan tydlig gräns i den grenade hufvudroten, hvilken snart förtränges af 

 från hypokotyl och epikotylbas kraftigt utveckladt birotsystem. Af birötterna tryc- 

 kes hypokotylen »nedåt, så att den kommer att ligga utefter marken och så små- 

 ningom neddrages i densamma». (Wittrock, 1. c.) 



Tidigt inträder sidoskottalstring från hjärt- och nedre örtbladsvecken. Sido- 

 skotten äro plagiotropa — båglikt utåt — uppåtgående, örtbladiga, m. 1. m. starkt inter- 

 nodieförlängda, rotslående vid nodi. Hufvudskottet förblifver första året blott svagt 

 internodieförlängdt, m. 1. m. rosettartadt. Öfvervintringen sker så på vintergrönt 

 stadium. 



Odlad å trädgårdsland i H. B. U. sommaren 1903 nådde växten redan första 

 året i blom och äfven fruktsättning å såväl huf vud- som sidoskott, eller också utbildades 

 ett synnerligen kraftigt, rikgrenadt, rent vegetativt, mer eller mindre starkt inter- 

 nodieförlängdt axelsystem. - - I naturen har jag sett växten nå i blom tidigast under 

 andra vegetationsperioden. 



Utvecklingen från frö har äfven studerats af Irmisch, 1. c: »Der Haupttrieb 

 hat bald unentwickelte, bald entwickelte Internodien; er erlangt in der Regel schon 

 friihzeitig eine wagerechte Richtung und wird mittelst der Nebenwurzeln auf dem 

 Boden angeheftet. Gewöhnlich im zweiten, manchmal schon im ersten Jahre kommt 

 der Haupttrieb, indem er sich an seiner Spitze erhebt, zur Bliithe; aus dem am Bo- 

 den liegenden Theile desselben treiben gewöhnlich zahlreiche Seitentriebe, die gleich- 

 falls besonders die obern bald zum Bliithe gelangen. Dadurch wird die Pflanze oft 



