114 N. SYLYÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



»förtjockadt, pålliknande upplagsorgan utbildas (se fig. 3 b, c). Redan under gronings- 

 året börja äfven kraftiga, likaledes upplagsförtjockade birötter komma till utveckling 

 (jmf. fig. 3 c, d). 



Under första året utvecklas i naturen ett skäligen fåbladigt rosettskott, livars 

 blad bortvissna under vintern (jmf. fig. 3 b). De unga, starkt håriga örtbladsanla- 

 gen äro under öfvervintringen knopplikt hopslutande. De kvarsittande, vissnade 

 bladbaserna bidraga äfven till vinterskyddet. Blomning synes i naturen inträda tidi- 

 gast under tredje eller fjärde året (jmf. fig. 3 d). 



Ecliiuin vulgäre! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: C4tl. Visby, stranden norrut, 

 2 V« 1904; Sk. Kristianstad I0 A, 2 'A 1904; Sk. Åhus I7 A 1904; i kultur uppdragna 

 årsplantor: H. B. U. s. 2 %, sk. 30 A, 11_16 Ao 1900, F. R, Kjellman. 



Litteratur: Areschoug IV, p. 65. — Ascherson I, p. 443. — Johansson 

 III, p. 72. — Sylvén VI, p. 179. - Warming IV, p. 15. 



I regeln bienn hapaxanth af rosettskottyp. Frukterna synas dock vara gro- 

 bara redan fruktmognadsårets höst; synbarligen höstgrodda plantor har jag sålunda 

 insamlat 1 i Skåne, Kristianstad 2 7s 1904. Af på våren observerade ungplantor att 

 döma, synas också de höstgrodda plantorna öfvervintra. En jämförelse mellan väx- 

 tens vår- och höststadier tyder på, att växten i naturen är såväl vår- som äfven 

 höstgroende bienn; 2 enstaka plantor torde äfven vara plurienna. 



Hjärtbladen äro kort sammanväxt slidiga, skattade, ovala, särskildt å öfver- 

 sidan starkt håriga (äfven så hjärtbladsskaften), c:a 1+2 + 11x8 mm. Primordial- 

 bladen äro relativt korta och breda, ovalt lancettlika. Den förlängda hypokotylen 

 sammanflyter med den genomgående, relativt sparsamt grenade hufvudroten till ett 

 tidigt starkt förtjockadt, pålliknande upplagsorgan. 



Under groningsåret utvecklas ett m. 1. m. rikbladigt rosettskott, som öfver- 



vintrar på öppet rosettstadium. I januari äro de större bladen svarta, endast de 



inre friska, äfven om egentliga vinterkölden ännu ej inträffat. » (Johansson, 1. c.) 



Till följd af öfversandning blifva stundom några eller flere af epikotylskottets 



nedre internodier m. 1. m. starkt förlängda, of van sanden så åter rosettlikt förkortade. 



Cy noglossum of flcinale ! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: Uppl. Uppsala, sandmark, A 

 1902; Vg. Hassle, mylhik gräsmark, A 1903; höstgrodda plantor: H. B. U, systema- 

 tiska afdelningen (C. o//?W«rt/e-parcellen), ä0 /i C 1903; i kultur uppdragna årsplantor: H. 

 B. U. s. !0 A, sk. -'A, " 'V,, 1900, F. R. Kjellmax. 



1 Jmf. Stlvén, I. c 



8 Jmf. Sylvén, 1. c. ]jp. 17(! — 7. 



