KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. N:0 2. 115 



Litteratur: Brundin I, p. 28. - Cleve II, pp. 49 — 50. - Hildebrand 

 II. p. 119. — Johansson III, p. 71. — Sylvén VI, p. 179. — Warming IV, pp. 14 — 15. 



Bienn hapaxanth af rosettskottyp. »Fröna» äro genast vid mognaden grobara; 

 groddplantor af årets »frön hafva af mig insamlats i H. B. U. hösten 1903; af 

 Cleves odlingsförsök, 1. c. p. 49, framgår likaledes, att fröet är grobart genast vid 

 mognaden; möjlighet torde sålunda förefinnas för växten att vara äfven höstgro- 

 ende bienn. ' 



Hjärtbladen äro skattade, rundade — ovala, kort sammanväxt slidiga, c:a 10 + 

 18x14 — 17 + 23x12 mm.; på öfversidan äro hjärtbladen relativt glest sträfhåriga. 

 Den förlängda hypokotylen sammanflyter med den genomgående, kraftiga, sparsamt 

 grenade hufvudroten till ett m. 1. m. starkt förtjockadt upplagsorgan. 



På hösten hafva rosetter af ofta ansenlig vidd kommit till utbildning. Under 

 vintern nervissna rosettbladen och kvarsitta i nervissnadt tillstånd ännu på våren; 

 under öfvervintringen tjänstgöra tydligen de nervissnade bladen, särskildt deras fot- 

 delar, såsom vinterskydd. »De unga, starkt håriga örtbladsämnena äro under vintern 



knopplikt hopslutande. — På hösten befinner sig vinterknoppen till följd af 



rotens kontraktion helt och hållet dold i marken, där den dessutom skyddas af de 

 äldre nervissnade bladens ännu på våren friska sliddelar. » (Brundin, 1. c.) 



En synkotyl och en semisynkotyl planta hafva äfven insamlats. 



Echinospermimi lappula! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantserie: Vg. Hassle, ruderatmark, 

 */• 1902, /:, 1903; herb arieexemplar (H. U.). 



Litteratur: Areschottg IV, p. 67. — Ascherson I, p. 436. — Johansson 

 III, p. 72. — Moe I, p. 38. — Warming IV, p. 17. 



Sommar- och vinterannuell hapaxanth af nedtill rosettlikt förkortade internodier. 



Hjärtbladen äro kort- eller så godt som oskaftade, ovalt lancettlika, på öfver- 

 sidan kort och tätt håriga, c:a 8x4 mm.; skifvorna utväxa märkbart under epikotyl- 

 utvecklingen. Den förlängda hypokotylen sammanflyter med den starka, rikt grenade 

 hufvudroten. 



Rosetterna öfvervintra, men äro på våren m. 1. m. brungröna; de yttre bladen 

 äro nu ofta nervissnade. På våren inträder tidigt internodieförlängning och sidoskott- 

 alstring. — ■ Den mera högväxta och rikbladiga /. squarrosum torde i allmänhet till- 

 höra den vinterannuella formen. 



Asperugo proeunifoeiis ! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: Uppl. Uppsala 2 %, V-, 1903; 

 Vg. Hassle, Fåleberg '% 1903; öfvervintrade fjolårsplantor: Uppl. Uppsala A 1905. 



1 Juif. Sylvén VI. pp. 177, 179. 



