KtTNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40- N:0 2. 131 



i. n). Haglund, 1. c. p. 24, säger om hufvudskottet, att det »växer monopodialt 

 under de törsta åren, men dör sedan bort före blomningen och ersattes af massor 

 med nyskott från själfva rothalsen eller från bladvecken.» Huruvida ett dylikt bort- 

 döende af hufvudskottet är för växten typiskt, torde dock vara ovisst. Åtminstone 

 har jag å skäligen gamla ungplantor sett hufvudskottet kvarlefva ännu långt efter 

 det sidoskottalstringen från de nedre örtbladsaxillerna inträdt (jmf. fig. 7 h, i, n). 



Andromcda hypnoides! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: T. Lpm. Vassitjåkko, hedmark, 

 2 %, 1S A 1903. 



Litteratur: Haglund I, pp. 26—7. 



.4. hypnoides ansluter sig nära till föregående art. Heterofyllin är dock ej här 

 så i ögonen fallande, då primordialbladen sakna den för A. ^raderna-ungplantan så 

 karakteristiska hårigheten; aldrig blifva heller här de slutliga, typiska örtbladen så 

 starkt tilltryckta. Hjärtbladen äro här, om möjligt, ännu mindre än hos före- 



gående art. 



Erica tetralix! (Tafl. IX, A: 8.) 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: När. Mossjömossen 2 7 7 1905, 

 G. Bågenholm; Vg. Hassle, Ängarna 2 % 1903 (fig. 8). 

 Litteratur: Lubbock I, 2, p. 171. 



Erica tetralix ansluter sig närmast till de båda föregående Andromeda-axtema,. 

 Heterofyllin är dock här otydlig. Första årets, vanligen äfven andra årets örtblad 

 äro alla glatta, först de senare årens blad vackert glandelhårbräddade ; alla bladen 

 äro utspärrade (se fig. 8). — Hjärtbladen äro oskaftade, ovala, liksom örtbladen af 

 m. 1. m. läderartad konsistens, c:a 1 — 1,5 x 0,5 — 0,8 mm. Den förlängda hypoko- 

 tylen sammanflyter med den rikgrenade, genomgående, tidigt lignifierade hufvud- 

 roten. 



Förr eller senare hämmas hufvudskottet i sin utveckling ; de redan förut utveck- 

 lade sidoskotten utbildas nu till allt större styrka, och typisk buskform uppnås. Det 

 första förstärkningsstadiet är i naturen af flere års längd. 



Calliina vulgaris! 



Undersökningsmaterial: grodd— ungplantor : Vg. Hassle, kärrkant, A 1903; 

 Xb. Brännberg, kärr — sandmark, Ve 1903. 



Litteratur: Irmisch XI, p. 635, anm. 3. — Warming IV, pp. 46—7. 



Äfven Colluna viägaris ansluter sig närmast till samma utvecklingstyp som 

 föregående. Groningen synes i naturen vanligen försiggå orn våren; dock har jag i 



