11 K 



KCNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. NIO 2. 137 



Astrantia major. 



Litteratur: Wydler VII, p. 258. 



Ciciita virosa. 



Undersökningsmaterial: i kultur uppdragna årsplantor: H. B. U., 18 A, 

 Vio 1900, F. R. Kjellman. 



Litteratur: Kjellman II, p. 257. 



Örtartad pollakan th af rosettskottyp. - Af Kjellman, 1. c, anföres växten 

 såsom tillhörande den allmänna Umbellif er-typen: »Det epikotyla rösettskottet, i 

 hvilket ingår ett större antal långskaftade blad, visar ganska stark heterofylli och 

 har toppdelen utbildad nästan knopplikt genom de unga bladens starkt utvecklade 

 fotdelar.» Hufvudrot och hypokotyl utbildas till ett kraftigt upplagsorgan. 



Hjärtbladen äro kort sammanväxt slidiga, skaf tade, jämnbredt lancettlika, c:a 

 1+6 + 15x3 (slida + skaft + skifva) mm. Primordialbladen äro 3-delade, delbladen 

 bredt ovala — lancettlika, svagt — oregelbundet 3-loberade. Den förlängda bypokotylen 

 sammanflyter med den grenade, genomgående hufvudroten till ett kraftigt förtjockadt 

 upplagsorgan. Från hypokotylen äfvensom från epikotylbasen utgingo på de i kul- 

 tur uppdragna årsplantorna mot slutet af vegetationsperioden birötter. 



Aegopodium poclagraria! (Tafl. X, B: l.) 



Undersökningsmaterial: grodd— ungplantor: Vg. Hassle, ruderatmark, 2 / c 

 1902; 2-årsplantor : d:o, d:o A 1903 (fig. 1 a, b) ; i kultur uppdragna årsplantor: 

 H. B. U. /i„ 1903 (fig. 1 c— e). 



Örtartad pollakanth af rosettskottyp. C4roningen försiggår i naturen om våren. 



Hjärtbladen äro tämligen långt skaftade, jämnbredt lancettlika, c:al5 + 20x3 

 mm. (maximimått). Primordialbladen äro 3-delade, delbladen relativt svagt sågtan- 

 dade. Den förlängda hypokotylen sammanflyter med den grenade hufvudroten till 

 ett m. 1. m. kraftigt upplagsorgan. 



I naturen komma under groningsåret blott ett fåtal örtblad till utveckling 

 (jmf. fig. 1 a, b). Öfvervintringen sker på m. 1. m. vintergrönt stadium; de knopp- 

 likt hopslutande bladfotdelarna omgifva skyddande stamspetsen. 



När i naturen utlöparbildning inträder är mig obekant. Å i H. B. U. som- 

 maren 1903 å trädgårdsland uppdragna årsplantor inträdde redan första årets höst 

 en kraftig och ofta riklig utlöparalstring ; från epikotylbasen hade nu äfven birötter 

 kommit till utveckhng (se fig. 1 e). Utlöparna (se x å fig. 1 d, e) äro typiska, låg- 

 bladiga under jordsutlöpare. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 40. N:o 2. 18 



