138 N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



Carum carvi! (Tafl. X, A.) 



Undersökningsmaterial: grodd— ungplantor : Uppl. Uppsala, Lassby, ängs- 

 mark, A 1903; Vg. Hassle, Stommen, dikeskant, U 1903 (fig. a — m); höstgrodda 

 plantor: Uppl. Uppsala, Slottsbacken, sandmark, 28 /io 1901; öfvervintrande rosett- 

 plantor: Uppl. Uppsala, ruderatmark, 26 A, V "U 1903; i kultur uppdragna årsplantor: 

 Vg. Hassle prästgård, trädgårdsland, fr. insaml. 27 /?, s. "A, plantor sk. 17 A 1904. 



Litteratur: Brundin I, p. 28. • — Hildebrand II, p. 119. — Johansson 

 III, pp. 41, 67. Sylvén VI, pp. 179—80. — Warming IV, pp. 14-15. — de 



Vries I, p. 13. 



Vår- och höstgroende bienn l hapaxanth af rosettskottyp. Frukterna äro genast 

 vid mognaden grobara, och höstgroning inträder också ej sällan i naturen. 



Hjärtbladen (se fig. a— e) äro af typisk Umbellifer -hjärtbladsform, skaftade, 

 jämnbredt lancettlika, c:a 10 + 11 X 1,5 mm. Primordialbladen (se fig. b — e) äro 3—5- 

 delade och delbladen åter i sin tur m. 1. m. fullständigt 3-flikade — delade. Af hypo- 

 kotyl och hufvudrot bildas ett kraftigt upplagsorgan. 



Af Johansson, 1. c, p. 41, föres växten till Cirsium lanceolatum-ty pen (se Brun- 

 din, 1. c). »Carum carvi har visserligen ett fåtal utbildade blad friska under vintern, 

 men de talrika yngre bladen bilda en rosett i smått, hvilken åtminstone hos en del 

 individ befinner sig öfver jordytan.» Själf hänför Brundin, 1. c, C. carvi till 



Lappa tomentosa-tj-peia, men nämner därvid att den »af viker från denna typ endast 

 så till vida, att några af de under första sommaren sist utvecklade bladen öfver- 

 vintra». 



De i naturen höstgrodda plantorna (jmf. fig. f — j) utveckla under groningsåret 

 blott ett fåtal rosettblad, hvars inre blad öfvervintra friska. 2 — Under vintern ned- 

 drages rosetterna till följd af rotkontraktion ej obetydligt i jorden; stundom (så å 

 äldre, längre i utveckling hunna rosetter) befinner sig stamknoppen på våren nära 

 nog neddragen i jorden. — Rörande rotförkortningen hafva försök anställts af de 

 Vries, 1. c. 



Carum bulbocastanum . 



Litteratur: Bernhardi I, pp. 575 etc, Tafl. XIV, Fig. 5. — Hildebrand 

 II, p. 68. - Irmisch VII, pp. 47 etc, T af. III. — Warming IV, p. 28. - - Wink- 

 ler I, pp. 8, 15. — XIX, p. 135. 



Pimpinella magna. 



Undersökningsmaterial: i kultur uppdragna årsplantor: H. B. U. s. 2 7<;, 

 sk. "/., "- 10 /,» 1900, F. R. Kjellman. 



1 Se Sylvén, ). c. pp. 176 — 7. 



2 Se Sylvén, 1. c. 



