KUNGL. SV. VET: AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. NIO 2. 153 



i Norrbotten, Brännberg, å mossig skogsmark d. V 1903 insamlade årsplantor utbil- 

 dat ett blott några mm. högt epikotylskott af endast några få, föga förlängda inter- 

 nodier; från hjärtbladsvecken hade dock relativt kraftiga utlöpare utbildats. - - På 

 hösten bortdör moderväxten i sin helhet med undantag af de från hjärt- och nedre 

 ört blads vecken eller adventivt från rothalsen utbildade, för växten typiska utlöparna. 1 



Epilobium dayuricum! 



Undersökningsmaterial: ungplantserie : T. Lpm. Björkliden 2 7 8 1903. 



Örtartad pollakanth af första året m. 1. m. tydligt internodieförlängd, stundom 

 rosettskottliknande typ. Groningen synes i naturen försiggå om våren (försommaren). 



Hjärtbladen äro skaftade, ovala, c:a 1,5 + 2x1,5 mm. Örtbladen visa likartad 

 heterofylli med dem hos föregående art. Den förlängda hypokotylen sammanflyter 

 med den fina, vanligen sparsamt grenade hufvudroten. Tidigt utbildas birötter från epi- 

 kotylbasen, förnämligast från de ur hjärt- och nedre örtbladsaxillerna utbildade, första 

 året ännu rosettlika föryngringsskotten. 



Såväl hufvudskottet som föryngringsskotten synas öfvervintra gröna. Då hnf- 

 vudskottet redan första året utvecklats kraftigare och blifvit starkare internodieför- 

 längdt, torde det dock bortdö vid vinterns inträde, och i så fall blott de rosettlika 

 sidoskotten öf vervintra. Blomning syntes i naturen ej inträda ännu under groningsåret. 



Epilobium anagallidifoliimi ! (Tafl. X, B: 3.) 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: T. Lpm. Vassijaure V» 1903 

 (fig. 3a, b); i kultur i blomkruka uppdragna årsplantor: H. B. U. s. / 10 1903, gr. 

 A, sk. 14 Ao 1904 (fig. 3c-e). 



Örtartad pollakanth af direkt sträckledad typ. Groningen försiggår i naturen 

 om »våren» (sommaren). 



Hjärtbladen äro kortskaftade, rundadt ovala, c:a 0,8 + 1,2 x 1,2 mm. Örtbladen 

 visa ingen egentlig heterofylli. Den förlängda hypokotylen sammanflyter med den 

 svaga, i några få, fina grenar tidigt upplösta hufvudroten. Från epikotylbasen börja 

 snart birötter utbildas. 



Under groningsåret utbildades ett vanligen c:a cm. -långt epikotylskott (fig. 3 a, b). 

 Tidigt inriktades detta plagiotropt och blef vid basen rotslående (se fig. 3 a, b). 

 Från hjärt- och nedre örtbladsvecken utbildades plagiotropa, utlöpande, örtbladiga sido- 

 skott. Såväl hufvud- som sidoskott torde fungera såsom vintergröna vid nodi bi- 

 rotdrifvande utlöparskott. Genom skottbasernas bortdöende inträder slutligen skott- 

 isolering. Blomning syntes ej inträda ännu under groningsåret. 



1 kultur uppdragna plantor (se fig. 3 c— e) utvecklade under groningsåret ett 

 tidigt plagiotropt inriktadt, vid nodi birotdrif vande, vanligen några — 5 cm. långt epi- 

 kotylskott. Från hjärt- och nedre örtbladsaxillerna utbildades kraftiga, internodie- 



1 Se bärom Warming IV, p. 84. 



K. Sv. Vet. Akad. Hand]. Band 40. N:o 2. 20 



