KOftGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. N:C) 2. [ .V7 



genomgående, rikt grenade hufvudroten. Hypokotylen och öfre delen af hufvudroten 

 förtjockas märkbart mot första vegetationsperiodens slut. En på våren insamlad 

 andraårsplanta hade lrypokotylbasen ända till 2 mm. vid. 



Under groningsåret utvecklas i naturen ett kraftigt rosettskott. I de nedre 

 rosettbladens axiller komma sidoskott till anläggning, dock vanligen ej ännu till någon 

 högre utbildning. Öfvervintringen sker på rosettstadiet. Andra årets vår börja sido- 

 skotten utvecklas: korta, örtbladiga utlöpare utbildas (se fig. I a). Kleistogam blom- 

 ning sjmes inträda under andra årets sommar (jmf. fig. 1 b). 



Viola liirta! (Tafl. XI, A: 2.) 



Undersökningsmaterial: ungplantserie : Uppl. Kungshamn 21 A 1904 (fig. 

 2 a— d). 



Litteratur: Bratjn I, p. 113. 



Örtartad poilakanth af rosettskottyp. Groningen försiggår i naturen om våren. 



Under groningsåret synes i naturen ett m. 1. m. rikbladigt rosettskott komma 

 till utveckhng (jmf. fig. 2 a, b). Under vintern nervissna örtbladen; de kvarsittande 

 stiplerna och bladfotdelarna omgifva dock skyddande de inre, starkt håriga, ännu 

 outvecklade örtbladsanlagen (jmf. fig. 2 a — c). Det första förstärkningsstadiet synes i 

 naturen vara af minst ett års längd. Hypokotyl och hufvudrot äro svagt upplags- 

 förtjockade. Birotbilclning från epikotylbasen synes möjligen kunna inträda redan 

 mot slutet af det första förstärkningsstadiet. Genom svag internodiesträckning bildas 

 slutligen den för arten typiska rotstocken (jmf. fig. 2 d). 



Viola umbrosa. (Tafl. XI, A: 3.) 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantserie: Dir. Säter, Nordalen 21 A 

 1905, (fig. 3 a — g), G. Samuelsson. 



V. umbrosa synes till sin utveckling närmast öfverensstämma med föregående 

 art. Dock synas här, åtminstone å äldre ungplantor, äfven verkliga lågblad utbildas 

 i och för vinterskyddet. ' Birotbildningen från epikotylbasen är här kraftigare och 

 tidigare inträdande (se fig. 3 f, g). 



Hjärtbladen (se fig. 3 a, b) äro långskaftade, rundadt ovala, grundt urnupna 

 i spetsen, c:a 9+5x4 mm. Primordialbladen äro rundadt hjärtlika, glest bukttan- 

 dade, relativt glest håriga. Den förlängda hypokotylen sammanflyter med den gre- 

 nade, genomgående, liksom hypokotylen svagt upplagsförtjockade hufvudroten. 



A en cfr 3-årsplanta syntes en kleistogam blomma utvecklad (se fig. 3 g). 



1 Jmf. Neumån, I, p. 270. 



