KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. N:0 2. 185 



Litteratur: Johansson III, p. 74. — Warming III, p. 59. — Winkler 

 I, p. 16. 



Sommar- och vinterannuell hapaxanth af samma typ som föregående art. 



Hjärtbladen äro skaftade, ovala, undertill ofta rödvioletta; de kvarsitta ofta 

 friska ännu vid blomningen;' såsom utväxta mäta de c:a 4 + 9 X 4 — 5 mm. Ört- 

 bladen visa ej heller här någon utpräglad heterofylli. Hypokotyl och hufvudrot för- 

 hålla sig såsom hos föregående art. 



Enligt Johansson, 1. c, är E. helioscopia på Gottland »allmän i vårsäd och 

 där späd till växten och sommarannuell. På öppen jord är den äfven vårgroende, 

 men blir där storväxt och grenig. I rågåkrar öfvervintra i skydd af rågbrådden en 

 mängd individ, af hvilka en del redan på hösten kunna börja sin blomning; topp- 

 blomman är på våren ofta bortfrusen. Äfven då växten icke på hösten inträder i 

 floralt stadium, blir hufvudaxeln förlängd liksom de särskilda stamlederna vid basen, 

 och intet särskildt förstärkningsstadium kan urskiljas. Dessa vinterannuella individ 

 äro egendomligt nog i allmänhet småväxta samt på grund af beskuggningen spens- 

 liga och vid basen ogrenade. Stjälkbasen och de nedre bladen äro lifligt röda». 



I Västergötland, Hassle, har jag sett enstaka höstgrodda individ på öppen jord 

 öfvervintra på m. 1. m. framskridet blomnings — fruktifikationsstadium, ingående i den 

 s. k. vinter flor an. 



Äfven för E. helioscopia angifver Warming, 1. c, hypokotyla adventivskott. 



JHercurialis pereimis! (Tafl. XXIII, 5.) 



Undersökningsmaterial: ungplantserie: Öl. Borgholm, Solliden, nyuppbru- 

 ten vägkant %, i6 A 1904 (fig. 5 a), 7 7 1905 (fig. 5 b). 



Litteratur: Nilsson I, p. 230. — Winkler IX, pp. 340—2, Taf. VIII. 

 — XII, p. 32. 



Växtens utveckling från frö är beskrifven af Winkler, IX, pp. 340—1. Epiko- 

 tylen är direkt sträckledad ; örtbladen äro motsatta. »Dicht an den Cotyledonen 

 brechen in der Regel zwei zarte, vegetative Sprosse hervor. Zugleich verdickt sich 

 die hypokotylische Ächse, unterhalb der Cotyledonen, ein wenig und geht ohne merk- 

 liche Grenze in die kraftige, mit starken Nebenwurzeln versehene Hauptwurzel iiber. 



— Die beiden Sprossen bilden sich nicht immer vollständig aus, sondern ster- 



ben gewöhnlich im Laufe des Sommers wieder ab. Unter allén Umständen geht aber 

 die Hauptachse im ersten Winter bis auf einem kleinen, unterirdischen Rest ein, 

 und es bricht dann im nächsten Friihjahre aus einer Adventivknospe dicht an der 

 Basis der alten Ächse, ein neuer Stammspross mit 2 Nebensprossen hervor.» Hjärt- 

 bladen kunna, ehuru i undantagsfall, träda ofvan jord och då förses med kloroplaster, 

 Winkler XII, 1. c. 



1 Jmf. "Winkler, 1. c. 



K. St. Vet. Akad. Hacdl. Band 40. N:o 2. 24 



