222 N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



Hjärtbladen mäta c:a 7 + 4x4 mm. Örtbladen visa likartad heterofylli som 

 hos närmast föregående arter. Den förlängda hypokotylen sammanflyter med den 

 grenade, genomgående, som nämndt upplagsförtjockade hufvndroten. 



Poteiitilla anserina! (Taft XXIV: 4.) 



Undersökningsmaterial: årsplantor: Vg. Hassle, Nordängen Ve, 1902, I3 / 

 1904 (fig. 4 a, b); öfvervintrade fjolårsplantor: d:o d:o 22 A 1903 (fig. 4 c). 

 Litteratur: Lubbock I, 1, pp. 491 — 2, fig. 316. 



Örtartad pollakanth af rosettskottyp. Groning har jag i naturen sett inträda 

 på våren. 



Hjärtbladen (se fig. 4 b) äro tydligt sammanväxt slidiga, 1 skaftade, ovala, c:a 

 1 + 2 + 3x2 mm. Om heterofyllin se Lubbock, 1. c. Den förlängda hypokotylen 

 sammanflyter med den genomgående, svagt grenade hufvndroten. 



Under groningsåret förtjockas hufvudroten (tillika med den däri ingående hy- 

 pokotylen) till ett vanligen ännu första året skäligen svagt, dock tydligt förtjockadt 

 upplagsorgan (se fig. 4 a). Andraårsplantor har jag insamlat med på våren ända till 

 3 mm. vid, spolformigt förtjockad upplagsrot (hufvudrot) (se fig. 4 c). Stundom synes 

 dock hufvudroten skäligen svag, och upplagringen har då öfvertagits af en från öf re delen 

 af hypokotylen eller från epikotylbasen utvecklad, relativt kraftig birot (se fig. 4 b). 

 — När utlöparbildning inträder, är mig obekant. Öfvervintringen synes ske på m. 

 1. m. knopplikt stadium; de knopplikt hopsl litande bladfotdelarna bilda vinterskydd 

 kring de starkt håriga, inre örtbladsanlagen. 



Sibbaldia procumbens! 



Undersökningsmaterial: ungplantserie: T. Lpm. Vaddetjåkko 2 % 1903; i 

 kultur uppdragna årsplantor: H. B. U. s. 2 %„ sk. 18 A, 11— 16 Ao 1900, F. R. Kjellman. 

 Litteratur: Kjellman II, pp. 256 — 7. 



»Sibbaldia procumbens företräder» enligt Kjellman, 1. c, »en af» rosettform- 

 seriens »mera starkt utpräglade typer. Den kraftigt utvecklade hypokotyla axeln 

 sammanflyter med den starka, men fina, svagt förgrenade hufvudroten. Detta organ- 

 system och äfven till dels den epikotyla axeln förvedas ganska starkt och klädes 

 med ett korkhölje. Ingen eller mycket svag birotbildning inträder. Det epikotyla 

 rosettskottet, i hvilket ingå.r ett större antal långskaftade blad, visar ganska stark 

 heterofylli och har toppdelen utbildad nästan knopplikt genom de unga bladens starkt 

 utvecklade fotdelar. Några särskilda upplagsväf nåder komma icke till utveckling. 

 Sidoskott af längre drifven utbildning förekomma icke» ännu under groningsåret. 



Utvecklingen i naturen under groningsåret öfverensstämmer nära med den af 

 Kjellman lämnade framställningen. Dock alstras här ett blott fåbladigt rosett- 



1 Äfven lins de flesta föregående arterna af släktet Potenfilla kan ett kort, sammanväxt slidpärti spåras 

 å hjärtbladen. 



