22i> bi. SYLVÉN, OM DE SVENÖKA DlKOTYLKUONEJiNA. 



R. nigrum torde tillhöra samma ungplantstyp som föregående art. Lubbcck, 

 1. c, omnämner internodieförlängning å hufviidskottet enligt följande mått: »1st 

 internode 1 mm. long; 2ncl 1,7.6 mm.; 3rd 2 mm,; 5th 7 mm.; 6th 9 mm.; 7th 

 12 mm.» 



Hjärtbladen likna föregående arts, men äro mindre tydligt, först mikroskopiskt 

 synligt glandelhårbräddade, c:a 2 + 6,»"> X 3,5 mm. Prim ordial bladen äro blott svagt 

 — omärkligt håriga. 



Ribes rubrum! 



Undersökningsmaterial: årsplantor: Vg. Hassle prästgård V« 1902. 



R. rubrum torde till sin nngplantsutveckling närmast öf verensstämma med före- 

 gående art och sålunda tillhöra samma ungplantstyp som R. grossularia . Genom 

 rent lancettlika hjärtblad skiljas grodd — ungplantorna hos R. rubrum lätt från föregå- 

 ende båda arters. Hjärtbladen äro kort glandelhårbräddade med makroskopiskt svagt 

 framträdande glandelhår. Eedan primordialbladen äro tydligt håriga, dock ej så 

 starkt som hos R. grossularia. 



Ribes alpinum! (Tafl. XVII, A: 2.) 



Undersökningsmaterial: års — andraårsplantor : Vg. Hassle prästgård 3 A, 

 V 7 1902, A 1903; ungplantserie : Uppl. Länna "Ao 1903 (fig. 2 a, b), 17 A 1904; Uppl. 

 Harparbol 25 A 1904 (fig. 2 c— f); i kultur uppdragna årsplantor: H. B. U. s. 2 °A, sk. 

 ,8 A, " -- 10 /,« 1900, F. R. Kjellman. 



Litteratur: Kjellman II, p. 252. 



R. alpinum synes äfvenledes närmast tillhöra samma ungplantstyp som före- 

 gående arter af släktet. Internodieförlängningen å epikotylskottet blir dock här ofta 

 första året relativt svag (se fig. a — c); stundom utbildas epikotylen första året rosett- 

 skottartad. 



Hjärtbladen äro ovalt lancettlika, kort och makroskopiskt otydligt glandelhår- 

 bräddade c:a 3 + 7 X 2,8 mm., å i kultur uppdragna plantor c:a 2 + 9 X 6 mm. Ört- 

 bladen äro liksom hos R. grossularia från början relativt starkt håriga; ej så spet- 

 sadt hjärtlika som hos denna art, utan mera bredt — rundadt hjärtlika till nästan 

 njurlika. 



Under groningsåret utbildas i naturen ett vanligen blott en eller ett par cm. högt 

 epikotylskott, som öfvervintrar förmedelst slutna spets- och axillärknoppar. Stundom 

 är dock förvedningen upptill å skottet ofullständig, hvarför skottspetsen bortdör un- 

 der vintern; sidoskott utvecklas nu följande år ur nedre axillerna, och buskformighet 

 påbörjas redan andra året. Små, rosettliknande plantor har jag undantagsvis sett 

 öfvervintra m. 1. m. gröna. Hufviidskottet fortlefver i regeln åtminstone några år, 

 men hämmas alltid förr eller senare i sin utveckling (jmf. fig. 2 d—i). Sidoskott 



