232 S. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DLKOTYLEDONERNA. 



Litteratur: Trmisch VI, p. 524. - Kjellman II, p. 259. — Lindmark I, 

 pp. 60-5, tafl. III, bild. 15-18, tafl. IV, bild. 1—9. - Wittrock II, p. 446. 



Örtartad pollakanth af rosettskottyp. Fröna äro grobara redan frömognads- 

 årets höst; höstgroning äger också ganska allmänt rum i naturen. 



Växtens groning och vidare utveckling har ingående studerats och beskrifvits 

 af Lindmark, 1. c. Hjärtbladen äro »tjocka, glatta, bredt äggrunda eller nästan 

 cirkelrunda utan framträdande nerv samt oskaftade»; senare blifva dock hjärtbladen 

 kortskaftade och mäta såsom utväxta c:a 0,5 + 1,5 x 1,2 mm. Primordialbladet är 

 skaftadt, helbräddadt, med nästan rund, vid basen m. ]. m. tvär skifva, in. 1. m. 

 hårigt (se Lindmark, 1. c. p. 61). De senare örtbladen blifva inskurna, loberade, mera 

 håriga. Den förlängda hypokotylen öfvergår utan tydlig gräns i den fina, skäligen 

 svaga, sparsamt grenade hufvudroten. Tidigt börja birötter utbildas från epikotyl- 

 basen. 



»I naturen går» enligt Lindmark, 1. c. p. 64, »utvecklingen typiskt på följande 

 sätt: Första året gror fröet, och plantan utvecklar några primordialblad samt bör- 

 jar utvecklingen af bladvecksknopparna. » — Å pp. 62 — 3 heter det förut om dessa: 

 >;i vecket af hvarje blad anlägges således en knopp, men alla komma ej till utveck- 

 ling, ty det skulle ej finnas plats för dem alla. Vanligen är den knopp, som ut- 

 vecklas i det ena hjärtbladsvecket, betydligt kraftigare än den i det andra vecket, 

 och den senare utvecklas ofta ej alls. Stundom saknas båda två. Det första eller 

 de första bladen i hvarje sidoknopp hafva skifvan betydligt reducerad, föga skild från 

 skaftet, som således mot basen är groft och köttigt. De därefter följande bladen 

 hafva skifvan allt mera typiskt utbildad och bladflikarnas antal tilltager» — . »Andra 

 året utvecklas bladvecksknopparna till sidoskott med lökanlag i bladvecken, hvarvid 

 den ursprungliga groddplantan så småningom dör bort. — Tredje året utvecklas sido- 

 skotten vidare och kunna i lyckligaste fall redan detta år blifva florala, försedda 

 med lökar i bladvecken, eller också blifva de florala först under det fjärde året. — 

 En del i naturen insamlade groddplantor visade en ganska viktig afvikelse, i det 

 bladvecksknopparna hade utvecklats till riktiga lökar, liknande dem hos den blom- 

 mande plantan. Lökarna utgjordes af ytterst två hinnaktiga, döda fjäll och där- 

 innanför tre eller fyra tjocka, saftiga fjäll, hvilka fullkomligt saknade bladskifvor och 

 således voro af lågbladsnatur. Innerst funnos fjäll med en obetydlig skifva utbildad. 

 - — — Säkerligen bidrog den torra jordmånen till att lökar utbildats. » 



Kjellman, 1. c, anmärker om S. granulata, att den med hänsyn till sin första 

 utveckling ansluter sig till Ranunculus-tjpen: växter med rosettskott; »rotsystemet 

 antar redan under groningsåret karaktär af ett fullt utprägladt birotsystem. Huf- 

 vndrotens utveckling afstannar mycket tidigt.» Hos S. granulata »inträder emeller- 

 tid en riklig bildning af sidoskott, hvilka antaga natur af groddskott, som isoleras 

 genom moderväxtens fullständiga, successivt förlöpande bortdöende vid gronings- 

 ärets slut.» 



Enligt Irmisch, 1. c, afslutas ungplantsrosetten af terminalknopp. »Die kleine 

 Endknöspchen wird von schmälern Schuppenblättern gebildet, ganz wie die Zwiebeln 

 der Bluthenpflanzen, » 



