234 N. SYLVÉN. OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



Parnassia palustris! (Tafl. XXI V: 5.) 



Undersökningsmaterial: ungplantserie : T. Lpm. Björkliden 12 / 8 1903 (se 

 fig. 5 a. b); ungplantor: Nb. Brännberg 2 7c 1903. 



Litteratur: Irmisch XIV, p. 731. - Nilsson I, p. 168. - Wittrock II, 

 p. 446. 



Örtartad pollakanth af rosettskottyp. Groning synes i naturen inträda om våren. 



Hjärtbladen äro skattade, randade — ovala, c:a 1 + 1 — 1,5 x 1 mm. Örtbladen 

 visa endast svag heterofylli; primordialbladet är rundadt hjärtlikt med vanligen blott 

 svagt hjärtlik bas. Den förlängda hypokotylen är genom större groflek tydligt af- 

 gränsad från den fina och sparsamt grenade hufvudroten. Tidigt inträder birotbild- 

 ning från hypokotylbasen, snart äfven från epikotylbasen (se fig. 5 a, b). 



Under groningsåret utvecklas i naturen ett tämligen fåbladigt epikotylskott, 

 hvars stam blifver knöllikt förtjockad (se fig. 5 a; jmf. äfven fig. 5 b). Under vin- 

 tern nervissna rosettbladen; bladfotdelarna kvarstå och bilda knopplikt vinterskydd 

 kring de ännu outvecklade, inre örtbladsanlagen. — Nilsson, 1. c, har följt växten 

 under dess första utveckling. »Den primära axeln behöfver för fullbordande af sitt 

 förstärkningsstadium tvenne vegetationsperioder, under det att de genom det paralJelt 

 förlöpande förgreningsstadiet under andra året uppkomna sidoaxlarna därför hafva 

 nog af en.» — I naturen synes dock växtens första förstärkningsstadium vara af 

 flere års längd. 



Sedum maximum! 



Undersökningsmaterial: ungplantserie: Vg. Hassle, Mörtevik 22 / ä 1903; års- 

 plantor Uppl. Uppsala, Lassby 2 7io 1902. 



Litteratur: Cleve II, pp. 71 — 2, fig. 31. — Irmisch X, pp. 249—52, Taf. II, 

 A, Fig. 1 — 7. — Koch II, pp. 421 — 2. 



Örtartad pollakanth af direkt sträckledad typ. Groning synes i naturen van- 

 ligen ske om våren. Enligt Cleve, 1. c, äro fröna grobara redan frömognadsårets 

 höst. De af mig i Västergötland på våren insamlade, öfvervintrade fjolårsplantorna 

 befunno sig på så olika utvecklingsstadier, att höstgroning kanske rätteligen bör anta- 

 gas för de längst i utveckling komna plantorna. 



Hjärtbladen äro köttiga, skaffade, rundade — ovala, c:a 2 + 4 X 3,5 mm.; hjärt- 

 bladsskaften utväxa tydligt under epikotylutvecklingen. Primordialbladen äro rela- 

 tivt små, rundade— ovala, helbräddade, kort, men tydligt skattade. Den förlängda 

 hj-pokotvlen är vanligen genom sin gröna — hvita färg och genom större groflek tyd- 

 ligt afgränsad från den relativt svaga, grenade hufvudroten. Birotbildning inträder 

 i regeln tidigt från hypokotyl och epikotylbas. 



Under groningsåret utvecklar den vårgrodda plantan ett vanligen några cm. 

 högt, ännu osrenadt epikotylskott, som antingen öfvervintrar grönt eller också bort- 



