L'38 M. SVLVÉN, OM t>H SVENSKA DlKOTYLKDONKKNA. 



Sednm rupestre! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: H. B. U. S. rupestre--pax 'cel- 

 len å systemat, afdeln. 17 /io 1903; i kultur uppdragna ungplantor: H. B. U. s. 2 %, sk. 

 S A 1900, F. R. Kjellman; H. B. U. s. "An, gr. T /„ 1903, sk. 22 /„, «/„ 1904. 



Litteratur: Kjellman II, p. 253. 



»Hos Sedum rupestre och dess stamsläktingar går utvecklingen i samma riktning 

 som hos en hapaxanthisk växt af samma skott byggnadstyp. Epikotylen utbildas till 

 ett mer eller mindre rikgrenigt skott, som möjligen redan under groningsåret kan 

 komma till blomning; men några särskilda för öfvervintringen afsedda skott utvecklas 

 icke. Växten öfvervintrar grön och fortsätter efter öfvervintringen utvecklingen, där 

 den vid vinterns inträde afbröts. » (Kjellmak, 1. c). 



I naturen torde S. rupestre till sin första utveckling närmast öfverensstämma 

 med S. acre. Dock torde alltid hos S. rupestre hufvudroten vara relativt stark, å de 

 i kultur uppdragna plantorna t. o. m. svagt upplagsförtjockad. Höstgroning (af årets 

 frön) har jag iakttagit i H. B. U. hösten 1903; äfven under odling har växten visat 

 sig höstgroende. 



Hjärtbladen äro köttiga, skaftade, rundadt spadlika, c:a 2 + 2,5 x 2,6 mm. Ört- 

 bladen visa ingen utpräglad heterofylli. Den förlängda hypokotylen sammanflyter 

 med den rikgrenade hufvudroten. Birötter utvecklas förr eller senare från hypoko- 

 tylen och epikotylbasen. 



Rhodiola rosea! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantserie : T. Lpm. Nuolja % 1903; 

 i kultur uppdragna årsplantor: H. B. U. s. 2 %, sk. 1S A 1900, F. R. Kjellman. 



Litteratur: Irmisch XIX, pp. 85—7, Taf. III, Fig. 1 — 9. — Kjellman II, 

 p. 255. - Lubbock I, 1, pp. 514—15, fig. 333. 



Örtartad pollakanth af åtminstone i naturen första året rosettskottartad typ. 

 Groning försiggår i naturen om »våren» (sommaren). 



Hjärtbladen äro köttiga, skaftade, äggrunda — spadlika, c:a 2—3 + 3 x2,5 — 3 

 mm., å i kultur uppdragna ungplantor ända till 25 + 13 X 7 mm. Den förlängda hypo- 

 kotylen är genom större groflek redan från början, senare genom ytterligare inträdande 

 förtjockning allt mera tydligt afgränsad från den vanligen svaga, sparsamt grenade 

 hufvudroten. Exemplar med den löklikt förtjockade hypokotylen så småningom afsmal- 

 nande och öfvergående i en kraftig, grenad hufvudrot har jag äfven påträffat. Dock 

 synes hufvudroten i allmänhet svagt utbildad, snart förträngd och ersatt af de från 

 hypökotylbasen tidigt, ofta redan under groningsåret utbildade birötterna. 



Under groningsåret torde i naturen högst ett eller några få örtblad komma till 

 utveckling utan internodieförlängning direkt ofvan hjärtbladen. Då de af mig in- 

 samlade årsplantorna ännu d. "/ 8 utvecklat blott hjärtblad, torde möjligen plantorna 

 hela första året komma att kvarstå på rent groddplantsstadium ; på samtidigt insam- 



