246 N. SYLVEN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



E. hieraciifolium uppgifves vanligen i flororna såsom tvåårig eller bienn och 

 perenn; Hartman, 1. c., upptager den dock endast såsom ettårig. 



Hjärtbladen (se fig. 3 a) mäta c:a 4+6x4 mm. De af Brundin insamlade 

 ungplantorna hade de epikotyla internodierna direkt, ehuru svagt förlängda. De af 

 mig å Gottland insamlade plantorna syntes åtminstone i regeln ännu under gronings- 

 året vara af rent rosettskottartad typ (se fig. 3 a — c). Senare inträdde dock redan 

 på ungplantsstadiet svag internodieförlängning (se fig. 3 d — f). Epikotylskottet fort- 

 lefver vintergrönt, tills blomning inträder. Det första förstärkningsstadiet syntes för 

 de gottländska plantorna vara af flere (mer än 2) års längd (jmf. fig. 3 b — f). I 

 allmänhet syntes individen vara hapaxanthiska, alltså här plurienna. — Hypokotyl 

 och hufvudrot voro svagt upplagrande. 1 



Alliaria officinalis! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantserie : Uppl. Uppsala 2 %, 2 % 

 1902, 2 % 1903. 



Litteratur: Brundin I, p. 28. — Irmisch XVI, p. 454. — Johansson III, 

 p. 56. Warming III, p. 56. - - IV, p. 17. — Winkler I, p. 14, Taf. II, Fig. 7. 



- Wittrock IV, p. 32. - Wydler IV, p. 35. — V, pp. 301—2. 



Bienn hapaxanth af rosettskottyp. Groningen försiggår i naturen tidigt på 

 våren året efter frömognadsåret. 



Hjärtbladen äro skaffade, ovala, såsom fullt utväxta ända till 16 + 11 x 4 

 mm. Primordialbladen äro hjärt — spadlika, svagt tandade. Den förlängda hypoko- 

 tylen sammanflyter med den grenade, genomgående hufvudroten. 



Under groningsåret utvecklas ett stor- och rikbladigt, ofta grenadt rosettskott, 

 som öfvervintrar grönt: de yttre bladen äro stundom på våren m. 1. m. brunfläckiga. 

 Hypokotyl och hufvudrot förtjockas starkt; ett kraftigt upplagsorgan bildas. Från 

 hufvudrotens midt utgå ofta äfvenledes förtjockade, upplagrande rotgrenar. Å hypo- 

 kotylen, äfven å öfre delen af hufvudroten ha åtminstone å kraftigare plantor adven- 

 tivknoppar, ofta i stort antal, kommit till utveckling. — Rotskott hos Alliaria offi- 

 cinalis anmärkas först af Wydler IV, 1. c: »Wurzelsprossen 3—4. Sie stehen bald 

 dicht iiber einander, bald mehr von einander entfernt. Jeder Wurzelspross beginnt 

 mit 2 röthlichen schuppenähnlichen Blättchen, an denen nur ein Paar Zähnchen als 

 Spur einer Spreite sichtbar sind. Die Wurzelsprossen treten oft oberhalb einer Seiten- 

 zaser der Hauptwurzel hervor. » — Äfven Irmisch, 1. c, har iakttagit adventivskott 

 hos Alliaria, »nicht selten schon an Keimpflanzen, an denen die Kotyledonen noch 

 vorhanden waren. Noch häufiger bemerkte ich sie an zweijährigen Pflanzen, so dass 

 sie also eine ganz normale Erscheinung sein möchten. Sie finden sich einzeln öder 

 in Mehrzahl auf der etwas verholzenden hypokotylischen Achse und auch ziemlich 



1 Jmf. Fkeidknfki.t I, pp. 171 — 2. 



