254 N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



sättande axlar.» (Cleve, 1. o.) — Af Kjellman, 1. c, föres Bunias orientalis till väx- 

 ter med »hufvudroten och en del af hypokotylen» utbildade »till ett kraftigt upplags- 

 organ» ; »rosettskottet är hos dessa öppet, bladen oskaftade eller med korta skaft, 

 som ej äro tydligt af satta från skifvan. Ingen egentlig heterofylli förekommer». 



I naturen utbildas under groningsåret ett m. 1. m. rikbladigt rosettskott; så- 

 dana dimensioner som under odling uppnås här icke på långt när. Öfvervintringen 

 sker på öppet rosettstadium. De öfvervintrade rosettbladen äro på våren m. 1. m. 

 brunfläckiga. 



'&■ 



Calrile maritima! 



Undersökningsmaterial: ungplantor — blommande individ: Sk. Åhus lc /o 

 1904; herbarieexemplar (H. U.). 



Litteratur: Johansson III, p. 64. — Lubbock I, 1, p. 176, fig. 178 (p. 177). 



Sommarannuell hapaxanth af direkt sträckledad typ. 



Hjärtbladen äro jämnbredt tunglika, nedåt af smalnande till stundom föga af- 

 skildt skaft, såsom fullt utväxta ända till c:a 30 X 5 mm.; de kvarsitta stundom 

 friska ännu vid blomningen. Primordialbladen äro vanligen oregelbundet fliktandade, 

 tunglika. Den förlängda hypokotylen sammanflyter med den kraftiga, grenade, ge- 

 nomgående huf vudroten. 1 



Grenighet inträder stundom redan från hjärtbladsvecken: de starkaste sido- 

 skotten utgå dock i regeln från de nedre örtbladsaxillerna. 



Vogelia paniciilata. 



Litteratur: Johansson III, pp. 86 — 7. 



Isatis tinctoria! (Tafl. XVII, A: 6.) 



Undersökningsmaterial: grodd— ungplantor— blommande individ: Öl. Mör- 

 bylånga 2 7o 1904; Gtl. Visby, stranden N-ut "Ve 1904 (fig. 6 a — d); i kultur upp- 

 dragna årsplantor: H. B. U. A 1903. 



Litteratur: Johansson III, p. 78. — Wittrock II, p. 443. 



/. tinctoria har Johansson, 1. c, på Gottland »funnit bienn. Rosetterna äro äf- 

 ven på våren blågröna». — På Öland syntes växten vara typiskt 'bienn. Enstaka 

 af de af mig på Gottland insamlade rosettplantorna (se fig. 6 c, d) syntes dock tala 

 för äfven pluriennitet. Skäligen små, rena rosettplantor med de nedre rosettbladen 

 bortvissnade (se fig. 6 c, d) och de äldsta kvarsittande m. 1. m. gulaktiga — violetta 

 förekommo nämligen enstaka bland de nu blommande plantorna och de tydligt vår- 

 grodda årsplantorna (se fig. 1 a, b). De ifrågavarande plantornas utseende talade för 



1 Om rotsystemet se Biucrc I, p. 135. 



