KtJNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR, BAND 40. N:o 2. 259 



Camelina linifolia. 



Litteratur: Johansson III, p. 65. — Lubbock 1, 1, <p. 160. 



Alyssum calycinum! 



Undersökningsmaterial: års — andraårsplantor : Uppl. Uppsala 18 /., 1896, 

 J. A. Z. Brundin, V. i 1901, 7 A 1902; cfr bienna plantor: Uppl. Uppsala 2 % 1904. 



Litteratur: Areschoug IV, p. 216. — Ascherson I, p. 52. — Brundin /, 

 p. 18, fig. .2 (p. 19). — Johansson III, p. 57. -- Norén och Witte I, pp. 68, 72—3. 



Berteroa incana ! 



Undersökningsmaterial: ungplantserie: Vg. Hassle kyrkogård Ve, "A 1902, 

 A 1903; Uppl. Uppsala 2 V 10 1901, 7, 1902; herbarieexemplar (H. U.). 



Litteratur: Areschoug IV, p. 216. — Ascherson I, p. 53. — Brundin I, 

 p. 24. — Hartman, I, p. 203. — Hildebrand II, p. 119. - - Neuman I, p. 470. 



Berteroa incana anföres af Brundin, 1. c., såsom tillhörande Draba veraa-typen: 

 »höstgroende bienna», d. v. s. vinterannuella (jmf. Sylvén VI, p. 178) »växter, som 

 öfvervintra på rosettstadiet». — Af Areschoug, 1. c., och Ascherson, 1. c, uppgif- 

 ves växten såsom vinterannuell och bienn, af Neuman, 1. c, såsom 2-årig och perenn, 

 af Hartman, 1. c, endast såsom perenn. 



I Västergötland, Hassle, och i Uppland, Uppsala, har jag funnit B. incana i 

 regeln bienn, rikligt vårgroende; 1 men äfven på hösten förekomma talrika grodd- 

 ungplantor; växten är sålunda äfven vinterannuell, eller, h vilket ofta synes vara fallet, 

 om blomstjälkalstring och blomning ej medhinnes under andra året, höstgroende bienn. 2 

 Pollakanthiska individ har jag ej påträffat. 



Hjärtbladen äro skaffade, rundadt— utdraget ovala, ofta olikstora; de mäta 

 respektive c:a 2 + 5x4 och 1,5 + 4 X 2 mm. Primordialbladen äro bredt ovala — 

 lancettlika, relativt glest stjärnhåriga. Den förlängda hypokotylen sammanflyter med 

 den grenade, genomgående hufvudroten till ett m. 1. m. kraftigt förtjockadt, pållik- 

 nande upplagsorgan. 



Den vårgrodda plantan utvecklar under groningsåret ett kraftigt, rikbladigt, 

 ofta grenadt rosettskott, som öfvervintrar utan att taga skada af vinterkölden. På 

 våren inträder internodieförlängning å såväl hufvud- som sidoskott och växten går 

 under sommaren i blom och fruktsättning, hvarvid plantans lif slutligen utsläckes. 

 — Den höstgrodda plantan åter utbildar under groningsåret ett relativt svagt, ofta 

 skäligen fåbladigt rosettskott och kvarstannar, som nämndt, ofta på rosettstadiet 

 hela andra året för att först tredje året gå i blom och fruktsättning. 



1 Obs. i samband härmed växten såsom vinterståndare, Skrnander III, p. 326. 



2 Jmf. Svlvén VI, p. 177. 



