20S N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



nare såddes de på skuggig kalljord. I slutet af oktober s. å., således efter 4 månader, 

 kunde allmän groning iakttagas, i det lillroten då frambröt, men därmed afstannade 

 utvecklingsarbetet för detta år. — — — Fröna gro ej omedelbart efter mognaden, 

 men höstgroning kan medhinnas, ehuru nätt och jämt samma år fröna mognat. I 

 de fall då groning inträder på hösten, utgör den kvarsittande fruktväggen vinter- 

 skydd för den späda plantan. Emellertid förefaller det ej osannolikt, att groningen 

 ibland fördröj es till våren». — Om utvecklingen hos Anemone hepatica säger Sterckx, 

 1. c: »h' Hepatica iriloba a une germination tres lente. La radicule sort de la graine 

 en automne. Au printemps suivant, Fhypocotyle s^llonge et les cotylédons se mon- 

 trent au-dessus du sol. La gemmule est alors entourée de deux ou trois feuilles péru- 

 laires et complétement souterraine. La premiére feuille vegetative ne se développe 

 que la troisiéme année. De nouvelles feuilles vegetatives et de nouvelles fenilles 

 pérulaires se développent les années suivantes, puis la plan te fleurit.» 



Hjärtbladen äro, som nämndt, epiga3iska, pergamentartade, långskaftade, run- 

 dadt ovala, i spetsen grundt urnupna, c:a 16 + 8 X 5 mm. Den förlängda hypoko- 

 tylen är åtminstone under det första året genom sin gröna — hvita färg tydligt af- 

 gränsad från den bruna, vanligen ganska sparsamt grenade hufvudroten. 



Anemone silvestris. 



Undersökningsmaterial: i kultur uppdragna årsplantor: H. B. U. s. 2 7e, 

 sk. "-"/io 1900, F. R. Kjellman. 



Litteratur: Irmisch XII, pp. 8—9, Taf. I, Fig. 37 — 9. — Kjellman II, 

 p. .258. — Sterckx I, pp. 32—5, fig. 70. 



Anemone nemorosa! 



Undersökningsmaterial: årsplantor: Uppl. Uppsala, Lassby A 1903; ung- 

 plantserie: Vg. Hassle, Nordbacken ls / 5 1903; Uppl. Fredrikslnnd 2 7 5 1904; Upp]. 

 Harparbol 2 7 5 1904. 



Litteratur: Hildebrand V, p. 8 — 10, Taf. I, Fig. 12. — Irmisch I, p. 206. 



XII, pp. 17—19, Taf. I, Fig. 26-31. - - Nilsson I, p. 208. — Sterckx I, pp. 



32—5, fig. 74—5. — Warming IV, p. 67, Fig. 13. - Wichtjra IV, p. 45. - Wink- 



ler I, p. 7. — Winkler XIX, p. 127. - - Wittrock II, pp. 441—2. Wydler 



V, p. 261. 



»Primroden er ubetydelig og dor snart. Det hypokotyle Led bliver noget knold- 

 formigt og faar den samme Tykkelse, som den epikotyle vandrette Staengel (Rhizom) 

 antager. Efter de to hypog»3iske Kimblade folger 1 stilket Lovblad; derpaa nogle 

 skselformede Lavblade. Aar efter Aar fortsattes denne Udvikling med voxende Kraft, 

 indtil Ende knoppen danner den vel bekjendte, lodrette, gronne, blomstrende Lysdel 

 — . Fra nu af sker Foryngelsen ved den i överste Skaelblads Axel siddende 



