270 N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



Litteratur: Hildebrand V, p. 21. — Irmisch XII, pp. 6—7, Taf. I, Fig. 

 40-2. - Sterckx I, pp. 32-5, fig. 69. 



Örtartad pollakanth af rosettskottyp.. 



»Das Knöspchen wächst bald aus und bringt zunächst mehrere Laubblätter. 

 Die Hauptwurzel wächst allmählich weiter, wobei sich der Unterschied zwischen ihr 

 und der hypokotyhschen Achse ausgleicht, und dauert, bei ungestörter Fortsetzung, 

 fiir die ganze Lebenszeit der Pflanze. — — — Bis zur Bliihreife, die zu érreichen 

 die Pflanzen in der freien Natur eine länge Reihe von Jahren durchzumachen haben, 

 perenniren die Exemplare durch einen Terminaltrieb, an denen Laubblätter mit 

 Schuppenblättern abwechseln; letztere zeigen meist einen deutlichen Ansatz zu einer 

 Laurina, und an jiingeren Pflanzen fand ich die sämmtlichen Blätter fast ganz laubar- 

 tig ausgebildet; sclion die Blätter von 2 öder 3 Jahre alten Keimpflanzen zeigen bis- 

 weilen schmal-lancettliche Abschnitte, docli sind diese oft auch noch breit.» (Irmisch, 

 1. c.) — Frukterna gro enligt Hildebrand, 1. c., redan under mognadsåret (juli — 

 augusti). »Bei Ende September haben sich schon 6 Laubblätter ausgebildet.» 



De af mig gjorda iakttagelserna, såväl i naturen som å i kultur uppdragna 

 årsplantor, synas till fullo bekräfta Irmisch's och Hildebrands undersökningar. De 

 på våren vid LTltuna insamlade yngsta plantorna (se fig. 4 a, b) hade förutom hjärt- 

 blad blott ett eller två örtblad utvecklade. Såväl hjärtbladen som ena eller båda 

 örtbladen visade i sin m. 1. m. starka brunfläckighet spår efter öf verstanden öfver- 

 vintring. I öfverensstämmelse med Hildebrands uppgift, synas dessa hafva varit 

 höstgrodda föregående årets höst. Första öfvervintringen hade så skett på vinter- 

 grönt rosettstadium; äfven hjärtbladen hade härvid öfvervintrat gröna. Äfven äldre 

 ungplantor (se fig. 4 c — e) visade sig hafva öfvervintrat på m. 1. m. vintergrönt sta- 

 dium; alla eller enstaka af föregående årets rosettblad voro på våren m. 1. m. brun- 

 fläckiga; sliddelarna voro starkt hopslutande kring de inre, starkt håriga, ännu out- 

 vecklade örtbladsanlagen; verkliga lågblad saknades ännu. Å de äldsta insamlade 

 ungplantorna (se fig. 4 f, g) syntes dock alla örtbladen på vintern nervissnade; deras 

 vissnade sliddelar kvarsutto dock såsom vinterskydd; årets sista blad voro nu utbil- 

 dade såsom verkliga lågblad; skottspetsen bildades af en typisk, sluten terminal- 

 knopp. ~ Hufvudroten (med den däri ingående hypokotylen) blifver snart m. 1. ni. 

 starkt upplagsförtjockad; ett pålliknande upplagsorgan bildas. 



Hjärtbladen (se fig. 4 a, b) äro sammanväxt slidiga, skaftade, ovala— lancettlika, 

 c:a 1+5 + 10x4 mm. Primordialbladen (se fig. 4 a, b) äro enkla, rundade med 

 vigglik bas, framtill groft 3— flertandade; andra örtbladet är 3-loberadt i fliktandade 

 lober. Den förlängda hypokotylen sammanflyter med den starka, grenade, genom- 

 gående hufvudroten, som genom sin bruna färg åtminstone första året är tydligt af- 

 gränsad från den nu hvitfärgade hypokotylen. 



Med P. vulgaris torde de öfriga Pulsatilla-artema nära öfverensstämma, Irmisch, 

 1. c, p. 6. 



