KtTNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. N:0 2. 275 



långa. Örtbladen äro vanligen från början njurlika och naggtandade, dock de första 

 relativt glest och enkelt bukt— naggtandade. Den m. 1. ni. starkt förlängda, c:a 8 



— ända till 35 mm. långa hypokotylen är genom sin större groflek tydligt afgränsad 

 från den trådfina. sparsamt grenade hufvudroten. Vid hypokotylbasen utbildas en 

 kraftig birotknippa af ett större eller mindre antal grenade birötter. Tidigt inträder 

 birotbildning äfven från epikotylbasen. Hypokotylen med dess birötter kvarlefver 

 ännu andra året. så stundom äfven hufvudroten. 



Rammculus cassuMcusl (Tafl. XVIII, A: 2; XXV- 3.) 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: H. B. U. B. cassubicus-ip&r- 

 cellen å systemat, afdeln. 1C A 1904; ungplantserie: Uppl. Lurbo °A 1904 (se figurerna). 



B. cassubicus tillhör äfvenledes den af Kjellman, I, p. 259, uppställda Banun- 

 culus-tyipen och öfverensstämmer därvid närmast med de förut beskrifna B. pygmceus 

 och nivalis. Liksom hos dessa bortdö örtbladen under vintern och skottspetsen med 

 dess nya bladanlag skyddas af årets sista, såsom lågblad utbildade bladorgan (se tafl. 

 XVIII, A, fig. 2 a, b; XXV: 3); å yngre ungplantor synes vanligen blott ett, skott- 

 spetsen fullständigt omslutande lågblad utvecklas. — Hufvudroten är skäligen svag, 

 snart förträngd af de från epikotylbasen rikligt och kraftigt utbildade birötterna. 

 Från hypokotylbasen komma blott få och svaga birötter till utbildning. Hufvud- 

 roten synes stundom stadd i afdöende redan andra årets vår. Hypokotylen kvar- 

 lefver något längre. — Blomning synes näppeligen kunna inträda ännu andra året 

 (jmf. fig 2 a-c, tafl. XVIII). 



Hjärtbladen äro af vanlig Banunculus-typ, skaf tade, ovala, svagt — nästan 

 omärkligt urnupna i spetsen, c:a 2 — 3 +4 — 4 x 5 — 4 mm. Rosettbladen visa ingen 

 utpräglad heterofylli, Den förlängda hypokotylen är som hos öfriga Bajiunmihis-artev 

 genom större groflek och rent hvit färg tydligt afgränsad från den svaga, grenade 

 hufvudroten. 



Raimnculus acer! 



Undersökningsmaterial: grodd— ungplantserie: Vg. Hassle, Nordängen 

 5 A 1902, Vg. Hassle prästgård I8 A 1902, A 1903; T. Lpm. Björkliden 12 A, 20 A 1903, 

 T. Lpm. Vassitjåkko ls / 8 1903; i kultur uppdragna årsplantor: H. B. U. s. 20 A, sk. 

 7s, "' 10 Ao 1900, F. R, Kjellman; H. B. U. A o 1903; Vg. Hassle prästgård, träd- 

 gårdsland: fr. insaml. 28 A, s. "A, grodd — ungplantor sk. 17 A 1904. 



Litteratur: Kjellman II, p. 259. — Ltjbbock I, 1, pp. 87—8, fig. 126. 



— Steeckx I, pp. 40—1, fig. 139. — Wydler VII, pp. 34—5. 



B. acer tillhör äfven den af Kjellman, 1. c, uppställda Banunculus-typen. Under 

 groningsåret utvecklar den vårgrodda plantan i naturen ett m. 1. m. rikbladigt ro- 

 sett skott, som från rosettstammen utbildar talrika, kraftiga birötter. Öfvervintrin- 

 gen sker på vintergrönt rosettstadium ; rosettbladens fotdelar omgifva därvid nästan 



