280 N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



Under groningsåret utvecklas ett m. 1. m. rikbladigt rosettskott om ända till 

 c:a 2 cm:s vidd. Öfvervintringen sker på öppet rosettstadium. Äfven hjärtbladen 

 äro ofta vintergröna. 



Hjärtbladen äro lineära — tunglika, c:a 5 x 1 mm. Örtbladen visa ingen utpräg- 

 lad heterofjdli. Den m. 1. m. förlängda, c:a 4—12 mm. långa hypokotylen är genom 

 större groflek tydligt afgränsad från den svaga, trådfina hufvudroten. Egentliga rot- 

 systenTet utgöres af de från hypokotylbasen utgående, talrika, kransställda birötterna 

 (se fig. 5 a, b). 



Caltlia palustris ! 



Undersökningsmaterial: års — andraårsplantor : Sk. Kristianstad, Nosaby- 

 viken 10 / 6 1904; Uppl. Torstuna 17 A 1896, J. A. Z. Brundin; T. Lpm. Björkliden 

 "A 1903, T. Lpm. Vassijaure 7 A 1903; i kultur uppdragna årsplantor: Vg. Hassle 

 prästgård, trädgårdsland: fr. insaml. Gtl. Hejnum 'A, s. "A, groddplantor sk. 

 17 A 1904. 



Litteratur: Cleve II, pp. 24 — 5, fig. 8. — Irmisch XII, p. 24. — Sterckx 

 I, p. 49, fig. 212—15. — Winkler II, pp. 55-6. 



Örtartad pollakanth af rosettskottyp. Fröna äro genast vid mognaden grobara. 

 »Ur redan öppnade, men ej torra baljkapslar insamlades den 27 juni grönmogna frön, 

 h vilka såddes på vattendränkt mark två dagar senare och allmänt grodde 16 dagar 

 efter sådden. Under återstoden af vegetationsperioden utvecklades 3—4 stycken 

 högst 6 cm. långa örtblad samt flere starka birötter, hvaraf de yngsta ogrenade. 

 Terminalknoppen skyddades af stipel bildningar. — — — Hufvudroten förblef rudi- 

 mentär, men dess funktion öfvertogs af en kraftig, nedtill grenig birot från hjärt- 

 bladleden. På dessa stadier ingick växten i sin första vinterhvila för att tidigt börja 

 drifva följande år.» (Cleve, 1. c. p. 24.) 



En utveckling, liknande den af Cleve skildrade, under kultur följda, har jag 

 iakttagit i naturen. Under groningsåret har jag här sett C. palustris utveckla ett 

 2 — 3-bladigt rosettskott. Från rosettstammen utbildades kraftiga, m. 1. m. tydligt 

 upplagsförtjockade birötter. I förhållande till dessa var visserligen hufvudroten svag, 

 dock utvecklad ej obetydligt i längd, nedtill sparsamt grenad; å de i Torne lapp- 

 mark insamlade ungplantorna var hufvudroten i jämförelse med å de skånska exem- 

 plaren skäligen starkt utbildad. — Den förlängda hypokotylen öfvergår utan t} 7 dlig 

 gräns i hufvudroten. Hjärtbladen äro sammanväxt slidiga, skaffade, ovala; å de i 

 T. Lpm. insamlade plantorna mätte de c:a 1+6 + 5x4 mm., å de af Brundin i 

 Uppl. insamlade plantorna ända till 20 + 8 X 6 mm. Primordialbladen äro njurlika, 

 svagt och oregelbundet bukttandade. 



Öfvervintringen torde ske förmedelst den af stipelbildningar skyddade terminal- 

 »knoppen». Ofta synas dock, åtminstone å äldre exemplar, redan på hösten enstaka 

 af det nästf oljande årets örtblad under begynnande utveckling. — Enligt Irmisch, 

 1. c. hal die Pflanze an ihrer Cirundach.se nur Laubblätter; auch die axillären 



