

KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. NIO 2. 297 



Stel! aria holostea. 



Litteratur: Irmisch XXVII, pp. 337—8. 



Stellaria uliginosa. 



Undersökningsmaterial: herbarieexemplar (H. U.). 

 Litteratur: Trmisch IV, pp. 362 — 4. — Moe I, p. 39. 



St. uliginosa uppgifves med rätta allmänt i flororna såsom pollakan thisk; Moe, 

 1. c, angifver den såsom tvåårig och perenn. En närmare utredning af växtens per- 

 ennitet lämnas af Irmisch, 1. c. Enligt den af honom lämnade framställningen är 

 växten »evig», baktill bortdöende, framtill sympodialt fortväxande, vid nodi birot- 

 drifvande. 



St. uliginosa är vintergrön af direkt sträckledad typ. Utan tvifvel torde i re- 

 gel blomning inträda redan under den första vegetationsperioden. 



Stellaria graminea! 



Undersökningsmaterial: års — andraårsplantor: Vg. Hassle, Nordängen la /<> 

 1904; öfvervintrade fjolårsplantor: Uppl. Uppsala, Lassby 27 A 1904; Uppl. Uppsala 

 2 7, 1902. 



Litteratur: Irmisch XXVII, p. 337, anm. 



Örtartad pollakanth af direkt sträckledad typ; på hösten grodda plantor öfver- 

 vintra dock första gången på blott svagt internodieförlängdt, ofta rosettskottliknande 

 stadium. Såväl höst- som vårgroning har jag iakttagit i naturen. 



Hjärtbladen äro skaf tade, lancettlika, c:a2 + 3xl,5 mm. Örtbladen visa ingen 

 utpräglad heterofylli. Den förlängda hypokotylen sammanflyter med den trådfina, 

 rikt och fint grenade hufvudroten. 



Den vårgrodda plantan utvecklar under groningsåret ett direkt sträckledadt, 

 m. 1. m. rikgrenadt epikotyl skott. Skottaxlarna blifva i regel tidigt plagiotropt in- 

 riktade. Antingen kvarlefver hela skottsystemet öfver vintern, eller också bortdör 

 hufvudskottet till sina öfre partier, och öfvervintringen sker förmedelst de ofta m. 

 1. m. vinterskottartade sidoskotten. Stundom synas de nedre sidoskotten m. 1. m. 

 utlöparartade, låg — örtbladiga, så särskildt å sandmark till följd af öfversandning. 

 Skottaxlarna blifva förr eller senare birotdrif vande; hufvudroten torde dock ännu 

 alltjämt kvarlefva under det första förstärkningsstadiet. Blomning synes i naturen 

 knrma ske tidigast andra året. 



Stellaria alpestris! (Tafl. XIX, A: 4.) 



Undersökningsmaterial: årsplantor: T. Lpm. Vassijaure 7 8 1903 (lig. 4 

 a — c); herbarieexemplar (H. U). 



K. St. Tet. Akad, Handl. Band 40. N:o 2. 



38 



